"Detinjstvo se meri zvucima, mirisima i prizorima,
sve dok ne dođe mračni tren razuma." - John Betjeman
DEČAK U PRUGASTOJ PIDŽAMI
Brže! Brže!
Brže! Odmah!
Ovo je moja kuća. - Zdravo, Bruno!
Zdravo, dragi. - Mama, šta se dešava?
Slavimo. - Slavite?
Tvoj otac je unapređen.
To znači bolji posao. - Znam šta je unapređenje.
Imamo malu zabavu da to proslavimo. - Ali on će ipak ostati vojnik, zar ne?
Da, jagnje moje. Da, ali malo važniji sada.
Ima nekih još uzbudljivijih vesti,
ali mislim da je tata hteo da vam ih saopšti.
Selidba? Gde? - Na selo.
To je kilometrima daleko. A šta je sa Karlom i Leonom i Martinom?
Dušo, znam da je teško,
ali svi mi ćemo morati da se oprostimo od naših prijatelja kada za to dođe vreme.
Ali zato ćemo naći nove prijatelje tamo gde idemo. Zar ne?
Naravno da hoćeš. Naći ćeš mnogo novih prijatelja.
Bruno, možeš da se vidiš sa prijateljima ujutru pre nego što krenemo.
Razmišljaj o tome kao o avanturi, isto kao u tvojim knjigama.
Ali ovo je najbolja kuća do sada.
Pa, nikad se ne zna. Kuća u koju idemo će možda biti još bolja.
Tata kaže da ima i vrt.
Vidi, Bruno, biti vojnik zapravo znači
da ti život ne daje previše izbora, više se svodi na dužnost,
i ako tvoja zemlja želi da ideš negde, ti ideš.
Ali naravno, ići negde drugo je puno lakše
kada znaš da je tvoja porodica oduševljena što ide sa tobom.
Bruno! Ti si sve veći svaki put kada te vidim.
Prošlo je samo nedelju dana, Natali.
Pa, možda se ja smanjujem.
A vas dvoje...
Šta vi mislite o svemu ovome? O selidbi iz Berlina?
Pa, mama i tata kažu da je to dobro, pa pretpostavljam da stvarno i jeste.
Deco, budite dobri, hoćete? Posluži malo hrane gostima.
Heil Hitler!
Čestitam.
Zar ne izgleda sjajno? - Potpuno.
Tako sam ponosan na tebe, moj dečače.
Oh, dragi. Ponekad se pitam da li me se to vraća
što sam ti pravila kostime za tvoje male predstave dok si bio dete.
Nekad si obožavao sve to oblačenje. - Natali...
Osećaš li se još uvek posebnim zbog toga, dragi moj Ralfe?
Uniforma i to što ona predstavlja?
Majko, zabava je. Nemojmo kvariti stvari.
Ja, kvariti stvari?
Trebalo bi da budeš oprezna.
Mogla bi da upadneš u nevolju budeš li tako javno izražavala svoje stavove.
Znaš to.
Pa, na koliko dugo vas gubimo, moj dečače?
Dok ne dobijemo rat, pretpostavljam. - Pa, ne tako dugo onda.
Bruno!
U redu, Bruno. Vreme je da se pozdravimo.
Pa-pa. - Pa-pa!
Došlo je vreme da spavam, Bože, hvala Ti što me čuvaš.
Čuvaj me dobro u ovoj noći i nauči me, Bože, da verujem u Tebe.
Brini se o deci, bolesnima i siromašnima, pokloni im, Bože, blagoslov.
I ovo molim u Isusovo ime, brini se i o mojoj porodici.
Amen.
Deco, gledajte. Gledajte! Naš novi dom.
Moram nešto da obavim. Vidimo se ubrzo.
Pa, šta mislimo?
Ma, dajte. Lepa je.
Sami odaberite sobe. Pozvaću Mariu...
da vam pomogne oko raspakivanja.
Šta ti misliš o njoj, Marija? O novoj kući?
Nije moje da kažem.
Ali nećemo se osećati kao u pravom domu dok se ne potrudimo i učinimo ga pravim domom.
Je li on već ustao?
Ko je to bio? - Jedan od očevih vojnika, pretpostavljam.
Izgledao je jako ozbiljno. - Pa jesu, zar ne?
Zašto mi šapućemo? - Ne znam.
S kim da se igraš? - Sa decom na obližnjoj farmi.
Farma? Nisam videla farmu. I tu isto.
Možeš je videti samo iz moje sobe.
I tamo ima neke dece?
Da, i to dosta. - To je dobro.
Onda, moći ću da se igram s njima? - Ne vidim zašto ne bi mogao.
Malo ću da sačekam, samo da vidim kakvi su,
jer izgledaju malo čudno. - Deca izgledaju čudno?
Pa, i farmeri isto. - Kako to izgledaju čudno?
Oprostite.
Povrće.
Tamo.
Bruno, jesi li raspakovao sve svoje stvari?
Jer mislim da bi trebalo da ideš gore i dovršiš to.
Hvala vam, gospođo.
Bruno.
Rekao sam ti da su čudni. - Ko to?
Farmeri. Nose pidžame.
Bruno, baš sam krenuo da te potražim.
Pa, hvala ti na tome. To je bilo jako korisno.
Navratiću kasnije do tebe. - Naravno, her komandante.
Uđi.
Sedi, sedi.
Pa, šta misliš?
Oh...
Hoću kući.
Ali ti i jesi kod kuće, Bruno. Dom je tamo gde ti je porodica.
Zar nije tako?
Bruno, barem daj šansu ovom mestu.
Obećavam ti, neće proći dugo pre nego što...
Zašto farmeri nose pidžame? Mogu da ih vidim sa mog prozora.
Radi se o tome, Bruno, ti ljudi...
Pa, vidiš, oni zapravo uopšte i nisu ljudi.
Bruno, ko ti je rekao da je to farma?
Marija? - Ne.
To je farma, zar ne?
Da.
Je li to nešto u vezi s tvojim novim poslom?
Sve što moraš da znaš o mom poslu ovde, Bruno,
je to da je jako važan za našu zemlju i tebe.
Jako se trudimo da ovaj svet učinimo boljim mestom u kom ćeš odrasti.
Ali ti nisi farmer. Ti si vojnik.
Bruno, možeš li da dođeš i pomogneš mi malo u kuhinji?
Ali moći ću da se igram sa njima, zar ne? Sa decom.
Mislim da ne, Bruno. Ne.
Kao što si rekao, malo su čudni. Malo su...
Pa, drugačiji su.
Ne brini se. Naći ćemo ti neke nove prijatelje,
ali oni neće biti sa farme.
Ralfe, obećao si. Rekao si da je kilometrima daleko. - I jeste.
Kako sam mogao da znam da će je videti sa prozora spavaće sobe?
Jedan od njih nam je bio u kuhinji.
Gospodaru Bruno, kako ste danas? - Sit sam svega.
Govorite istu stvar svaki dan već pune dve nedelje.
Istina. - Pa, trebalo bi da se igraš napolju.
S kim? - Ne znam, možda Gretel?
Pa, možeš da se i sam zabaviš. - To i pokušavam.
Jedna stvar je sigurna,
sedeti tako i biti utučen neće promeniti stvari na bolje.
Bruno, šta to radiš? - Istražujem!
Ne! Ne pozadi. Rekla sam ti, ne smeš tamo.
Istražuj ispred. - Ali tamo sam sve istražio.
Pa, nađi nešto drugo za zabavu. - Kao šta?
'Ajde dođi sada unutra, smislićemo već nešto.
Pa, deco, šta ste radili danas?
Isto što i juče. - A šta je to bilo?
Isto što i prekjuče. - Osim što si išao u istraživanje.
Volim da istražujem. - Gde si išao?
Hteo sam da pogledam u vrtu pozadi, ali mama mi nije dala.
Vrt pozadi?
Bože sačuvaj. Pretpostavljam da će ti nedostajati tvoji prijatelji?
Čak mi i škola nedostaje.
Pa, nikad nisam mislio da ćeš to reći.
U svakom slučaju, neće ti nedostajati još dugo.
Stvarno? - Platio sam učitelja za oboje.
A her List će dolaziti dva puta nedeljno.
Nećemo ići u školu?
Škola dolazi ovde?
Na starom biciklu, kog sam popravio.
To je kao ptica bez...
Dobro jutro, mali čoveče. Kako si?
Mogu li te zamoliti nešto? - Pa, možeš da probaš.
Ima li kakvih rezervnih guma viška okolo?
Neka stara, možda sa kamiona ili slično.
Pa, jedina rezervna guma koju sam video okolo
pripada poručniku Meinbergu.
Pa, da li je koristi? - Da, jako joj je privržen.
Prestani. On ne razume. Ima samo osam godina.
Ti imaš samo dvanaest, pa prestani da se praviš kao da si starija.
A za šta ti uopšte treba guma?
Želim da napravim ljuljašku. - Ljuljašku?
To zvuči uzbudljivo.
Ti!
Ovde, sad!
Mrdni se!
Odvedi ovog dečaka u kuću u vrt pozadi.
Tamo ima nekih guma. On će da izabere jednu.
Odnećeš mu je gde zatraži. Razumeš li?
Pa, mali čoveče, šta čekaš?
Možda ova?
Gde mi je mama?
Izašla je.
Kada se vraća? - Očekujem ubrzo.
Ali ne brini.
Ali mogu iskrvariti do smrti. - Ne, nećeš.
Hoću li morati u bolnicu? - Ne, to je samo mala posekotina.
Ma daj. Nije tako strašno.
Tako, puno bolje.
Kako se zoveš? - Pavel.
Moraš mirovati par minuta
pre nego što ponovo izađeš napolje.
Hoćeš li da kažeš mojoj mami šta se dogodilo?
Mislim da će to videti i sama.
Verovatno će me odvesti kod doktora.
Ne verujem.
Možda je gore nego što izgleda. - Nije.
Kako ti znaš? Ti nisi doktor.
Jesam. - Ne, nisi.
Ti ljuštiš krompire.
Obučavao sam se za doktora.
Pre nego što sam... Pre nego što sam završio ovde.
Nisi onda bio nešto dobar, ako si morao da se obučavaš.
Onda, šta ćeš biti kada porasteš?
Znam. Istraživač.
Kako to znaš?
Je li lepo na farmi?
Bruno. Bruno, šta ti se dogodilo?
Ljuljao sam se, ali sam pao i posekao koleno.
Ali Pavel me je odneo unutra i previo ranu.
Idi u svoju sobu. - Ali Pavel kaže... - Ne raspravljaj se. Idi u svoju sobu.
Hvala.
Nije pošteno, ti imaš ovaj pogled.
Pa, neću da se menjam.
Mislim da nam je došla škola.
Ne, mislio sam više na noviju istoriju.
Interesuju li te aktuelni događaji? - Da, vrlo.
Pa, bićeš svesna situacije
u kojoj se našla naša velika nacija.
Da. Čitam novine kada god mogu i jedan od tatinih ljudi
me informiše o svemu što se događa.
Dobro. A ti, Bruno? Čitaš li ti novine?
Jesi li čitao šta u poslednje vreme? - Knjige.
Dobro. Kakve knjige?
Avanturističke, uglavnom.
Znate ono, vitez u sjajnom oklopu, istražuje čudne zemlje,
a dosadna princeza mu se uvek nađe na putu.
Pa, zato sam ja tu da pomognem. Koliko si ti star, Bruno? Osam?
Vreme je da ti izbacimo te bajke iz glave i počnemo da učimo činjenice.
Vreme je, mislim, da ti usredsredimo misli na pravi svet,
i verujem da bi ovo bio idealan početak.
ISTORIJA NEMAČKE 1921-1937
Umri, umri!
Umri, umri.
Zdravo.
Ja istražujem.
Šta to radite? - Mi... Pravimo novu kolibu.
Imaš li puno prijatelja tamo?
Samo par... Ali se puno svađamo.
Zato volim da sam ovde. Niko me ne dira.
Ja sam Bruno. - Šmuel.
Izvini? - Ja sam Šmuel.
To ti je ime? Nisam još nikada čuo da neko ima takvo ime.
A ja nisam nikada čuo da se neko zove Bruno.
Ali, Šmuel. Niko se ne zove Šmuel.
Živim u kući, tamo iza.
Imaš li neku hranu kod sebe? - Ne.
Gladan si?
Koliko imaš godina?
Osam. - I ja isto!
Nije pošteno, ja sam zaglavio ovde sam sa sobom,
dok si ti tamo, i igraš se sa prijateljima po ceo dan.
Igram se? - Pa, taj broj.
Zar to nije deo neke igre ili tako nešto? - To je samo moj broj.
Svi dobiju drugačiji broj.
Dobro. I šta se onda dogodi?
Moram da se vratim sad. - Stvarno? - Da.
Drago mi je što smo se upoznali, Šmuel.
I meni, Bruno.
Ćao.
Mama, ne mogu da nađem moju loptu. - Sigurno je u jednom od tvojih ormarića.
Nije, gledao sam.
Mogu li da uzmem parče čokolade?
Parče, da.
Bruno?
Jesi li gledao u podrumu? - U podrumu?
Za loptu.
Prokletstvo.
Gretel, upravo sam video sve tvoje... - Sve moje šta?
Sve tvoje lutke, dole u podrumu.
Lutke su za male devojčice.
Nije u redu da se igraš sa smešnim igračkama
dok su ljudi u tuđini i rizikuju život za svoju domovinu.
Zbijenost mojih ljudi je i moja zbijenost. - Sudbina.
Jadi i borbe, radost i tuga su moji.
Moram raditi i stvarati za uskrsnuće moje domovine.
Istorija mog naroda je velika i slavna.
I evo, tačno je 12 sati.
Molim? - Zar ne završavamo sada?
Kraj lekcije je na učitelju da odluči.
Ne na učeniku. Sada, hoćeš li da nastaviš, molio bi?
Bruno, tu li si.
Idem do grada na sat vremena. Hoćeš li sa mnom?
Budi oprezan na toj stvari. Hvala.
Mogu li nešto da te pitam?
Zašto svi vi nosite pidžame po ceo dan?
To nisu pidžame. - Pa, to.
Moramo. Uzeli su nam svu odeću.
Ko to? - Vojnici. - Vojnici? Ali zašto?
Ja ne volim vojnike. A ti?
Ja da, stvarno. Moj tata je vojnik.
Ali ne takav da uzme ljudima odeću bez ikakvog razloga.
A kakav je on to vojnik onda?
Pa, on je jako važan vojnik.
On je zadužen da učini sve boljim za sve.
Pa, je li ti otac farmer? - Ne, on je sajdžija.
Ili je bio. On sada većinom vremena samo popravlja čizme.
Smešno je to kako odrasli ne mogu da odluče
šta žele da rade. Isto kao i Pavel.
Znaš ga? Živi tamo.
On je bio doktor, ali odbacio je to da bi ljuštio krompire.
Mogu li da te pitam nešto drugo? Šta to palite u onim dimnjacima?
Video sam da dime pre neki dan. Je l' to palite seno ili nešto slično?
Ne znam. Nije nam dozvoljeno da idemo tamo.
Moja mama kaže da pale staru odeću.
Pa, šta god da je, užasno smrdi.
Voleo bih da si se setio čokolade. - Znam, žao mi je.
Znam! Možda bi ponekad mogao da dođeš do nas da zajedno večeramo.
Ne smem, zar ne? Zbog ovoga.
Ali to je da zaustavi životinje da ne pobegnu, zar ne?
Životinje? Ne, to je da spreči ljude da izađu.
Zar ne smeš da izađeš?
Zašto? Što si uradio? - Ja sam Jevrejin.
Mislim da bi trebalo da idem sad.
Hoćeš li i sutra biti tu? - Probaću.
Zdravo, onda. - Zdravo.
Mali poklon, dušo.
Hvala ti, mama.
Jesi li videla Bruna? - Mislim da je na ljuljašci.
Da, četvrtak je idealan. Poslaću auto da vas pokupi oboje.
Šta, baka i deka dolaze?
Hej, jesi li ti osetila užasan smrad pre neki dan?
Dolazio je iz dimnjaka. - Kakva vrsta bolesti?
Na dan kada sam pao sa ljuljaške.
Jesi li i ti to osetila, mama? - Tata? - Mama.
Daj mi da pričam s njom.
Da, ona je. Čujem je.
Da. Radujemo se tome. Pozdrav.
Baka ne dolazi? - Ne.
Očigledno je lošeg zdravlja, ali deda dolazi.
Jesi li i ti osetio to, tata? - Šta?
Užasan smrad iz dimnjaka. Šta je to?
Mislim da tamo ponekad pale đubre. Pogledaj. - Šta?
Hej! - Gretel.
Hej, to nije pošteno! - Gretel. - Šta?
To je samo igra.
Ralf, ovaj učitelj koga si doveo,
uči li on inače malu decu kao što su Gretel i Bruno?
Verujem da uči. Zašto pitaš? - Znamo li uopšte čemu ih uči?
Čini mi se da Gretel postaje tako...
Uči ih onom čemu se trenutno sva deca uče.
Ne smeju da zaostaju.
Hajdemo.
Idemo u krevet.
Jevreji su nas klevetali i ohrabrivali naše neprijatelje.
Jevreji su nas iskvarili kroz loše knjige.
Sprdao se sa našom književnošću i muzikom.
Bilo gde, njegov uticaj je bio destruktivan,
eventualni rezultat zbog kog bi naša nacija posrnula,
i tada... - Da, Bruno.
Ne razumem.
Za posrnuće nacije se tereti samo taj jedan čovjek?
Jevrejin ovde predstavlja celu jevrejsku naciju.
Da je to samo jedan čovek, siguran sam da bi se nešto već uradilo sa njim.
Ali ipak postoji negde i dobar Jevrejin, zar ne?
Mislim Bruno, ako ikada naiđeš na dobrog Jevrejina,
bićeš najbolji istraživač na celom svetu.
Nastavi, Gretel.
Cilj Jevreja je da postanu gospodari svih ljudi.
Jevreji nisu kreativni, nego destruktivni.
Jevrej je neprijatelj kulture.
Na hiljade Nemaca je osiromašeno od strane Jevreja.
Gospodaru Bruno.
Šta to radite? Pa, upravo ste ručali, zar ne?
Idem u šetnju, pa možda ogladnim.
Ali nemoj da uprljaš torbu. Donesi je ovde.
Zamotaću ti ja to kako treba. - Ne. To se tebe ne tiče.
Bruno, o čemu se radi?
Šta to radiš sa svojom torbom?
Her List nam je dao neke knjige. Idem napolje na ljuljašku da čitam.
Daj mi da vidim. - Šta?
Knjige. - Ne.
Bruno, samo želim da vidim kakve knjige vam je dao her List.
Lagao sam. - Molim?
Ma, samo imam...
avanturističke knjige.
Dobro. Idi onda.
Marija, imamo dva gosta večeras. Doći će komandantov otac,
a verujem da će nam se pridružiti i poručnik Kotler.
Evo.
U čemu je problem?
Nemoj je bacati nazad. - Zašto?
Opasno je. - Opasno?
To je samo lopta. Hajde.
Zar ne voliš da se igraš?
Ili samo igre s loptom? - Ne ovde.
Reci mi kako funkcioniše igra s brojevima. - Rekao sam ti, to nije igra.
Mi svi imamo te brojeve.
Šmuel!
Bruno! Šta to radiš?
Lopta mi je odletela preko. Samo sam otišao po nju.
Još gore smrde kada gore, zar ne? - Šta?
Ali, vi sigurno...
Elsa, zakleo sam se na ćutanje.
Od sopstvene žene. - Da.
Zakunuo sam se životom. Razumeš li?
Elsa, ti isto veruješ u ovo.
Želiš da ova zemlja bude jaka... - Ne, Ralfe, ne! Ne to!
Kako možeš? - Zato što sam vojnik.
Vojnici ratuju. - To nije rat!
Ali je deo rata. I to vitalan deo.
Domovina kakvu svi želimo, uključujući i tebe,
ne može nastati bez dela kao što je ovo!
Elsa. Elsa. - Beži od mene! Beži od mene!
Deka je stigao. - Ne mogu da verujem. - Deka je stigao.
Pridružićemo vam se za koji trenutak.
Ko ti je pričao o ovome?
Kako je baka?
Malo je oslabila, bojim se.
Šteta, a toliko se radovala što će vas videti.
Možda sledeći put, ako bude mogla. - Naravno.
Znaš Ralf, majka ti je prilično bolesna.
Pričala je o ovoj poseti nedeljama.
Možda se baš zato i razbolela.
Pa, vaš otac mi kaže da imate i učitelja.
Da. Dobar je.
Ali nam ne da da čitamo avanturističke knjige.
Sve što učimo je dosadna stara istorija.
Da ti nešto kažem, mladiću.
Da nije bilo istorije, ne bismo sada sedeli za ovim stolom.
Ono što tvoj otac radi ovde,
to je stvaranje istorije.
Kada sam bio tvojih godina, istorija mi je bila omiljeni predmet,
što se očigledno i nije svidelo mom ocu. - Zašto?
Pa, on je bio profesor književnosti na univerzitetu.
Ozbiljno? Predaje li još uvek?
Nisam siguran. - Ne znaš?
Nismo u kontaktu više. Napustio je zemlju pre nekog vremena.
Ozbiljno? Kada?
Pre nekoliko godina, her Komandante.
Ali sigurno nije otišao u penziju. Koliko ima, 40, kasne 40-te?
Gde je otišao?
Poručniče Kotler,
vaš otac, profesor književnosti, gde je otišao?
Mislim u Švajcarsku, her komandante.
Čudno što je odlučio da napusti domovinu kad joj je bio najpotrebniji.
Baš kada smo svi bili spremni da odigramo svoje uloge u nacionalnom uskrsnuću.
Još vina!
Koji je bio njegov razlog? Imao je tuberkulozu?
Išao je tamo zbog svežeg vazduha?
Bojim se da stvarno ne znam, her komandante. Morate njega da pitate.
Pa, to je dosta teško, zar ne?
S obzirom da je on u Švajcarskoj.
Ma, hajde!
Šta je s vama večeras?
Da, možda je bilo to. Možda je bio bolestan.
Osim naravno, ako nije bilo nekakvih neslaganja s njegove strane.
Mislim, s politikom vlade. - Mrtvačka kola za takve ljude.
Poremećeni, većina njih, ili obične kukavice.
Pa ipak, svi oni su kukavice. - Apsolutno tačno.
Moguće, ako je to i bio slučaj sa tvojim ocem,
trebao bi da obavestiš nadređene, jer to je tvoja dužnost.
Poručniče Kotler!
Ti idiotski Jevreju! Smeće!
Ralf!
Jevreju!
Ali tata je samo mirno sedeo. - A šta si očekivao da će da uradi?
Jevrej je to zaslužio.
Mogu li da te nešto pitam u vezi sa farmom?
Bruno, ne misliš valjda još uvek da je to farma?
To je logor. Zove se radni logor.
Za Jevreje, očigledno.
Samo Jevreji?
Zato što su najbolji radnici?
Nisu oni tamo zato što su dobri, blesavko. Nisu oni dobri ni u čemu.
Tamo su zato jer su zli. Oni su neprijatelj. - Neprijatelj?
Ali mislio sam da se borimo... - Zli su, Bruno.
Zle, opasne štetočine.
Oni su razlog zbog kog smo izgubili veliki rat.
Zar uopšte nisi ništa slušao šta nam je her List govorio?
Ne. Zapravo i ne.
Tata nije strašan, zar ne? On je dobar čovek.
Naravno da jeste. - Ali zapoveda užasnim mestom.
Strašno je samo za njih, Bruno.
Trebalo bi da budemo ponosni na tatu, sada još i više nego pre.
On stvara ovu zemlju velikom opet.
Kao što si rekao, malo su čudni. Malo su...
Pa, drugačiji su. Oni su neprijatelj, Bruno.
Zle, opasne štetočine.
Pa, vidiš, oni u stvari i nisu ljudi.
Šta ti radiš ovde?
Hteli su nekoga sa tankim prstima da počisti sve ovo.
Ne bismo smeli da budemo prijatelji, ti i ja.
Trebalo bi da budemo neprijatelji. Jesi li znao to?
Želiš li malo?
Kakav ti je otac? - Kakav je?
Je li dobar čovek?
Nikad nisi pomislio da možda nije?
I ponosan si na njega?
Zar nisi ti ponosan na svog oca?
Je li stvarno tako strašno u logoru?
Kako se usuđuješ da pričaš sa ljudima u kući!
Kako se samo usuđuješ!
Ti to jedeš?
Kradeš i hranu?
Odgovori mi! - Ne gospodine, on mi je dao.
On je moj prijatelj.
Molim?
Mali čoveče,
poznaješ li ovog Jevrejina? Poznaješ li ovog Jevrejina?
Ne, baš sam ušao, a on se sam posluživao.
Nisam ga nikad pre video.
Ti, završi čišćenje čaša.
Kada se vratim, porazgovaraćemo
o tome šta se dogodi sa pacovima koji kradu.
Gostima je drago da otkriju kakav je život u logoru.
Nije sve samo posao.
Tu je takođe i prilika za odmor.
Na kraju njihovog dana u železari
ili fabrici čizama, radnik može
da iskoristi svoje preostalo vreme kako želi.
Sportske igre su jako popularne.
Oni koji ne igraju, uživaju gledajući.
Na kraju radnog dana,
kafić lociran u samom centru logora je idealno mesto za prijatelje i porodice
da se nađu i zajedno uživaju u zdravom i hranjivom obroku.
Deca posebno uživaju u kolačima i poslasticama koje se nude.
Večeri povremenih muzičkih koncerata
ili gostujućih orkestara ili zasigurno talentovanih muzičara
iz samog logora su uvek dobro posećeni.
Ostale slobodne aktivnosti uključuju čitanje u biblioteci,
lončarstvo, kuvanje, umetnost i hortikulturu,
kako za odrasle tako i za decu.
Gotovo bilo koja aktivnost koju neko poželi je dostupna u logoru.
Divno.
Bravo. Divno. - Hvala.
Zbogom, mali čoveče.
Šmuel! Šmuel!
Ne razumem.
Video sam film o logoru,
i izgledalo je jako lepo.
Ne znam zašto sam to učinio.
Gretel i svi ostali su govorili sve te stvari,
i da su vojnici tako strašni.
Dolazim ovde već danima, ali te nikada nije bilo.
Mislio sam da možda više nismo prijatelji.
Šmuel, stvarno mi je žao zbog onoga što sam učinio. Još smo prijatelji, zar ne?
Gde je Kurt ovih dana? Nisam ga videla već dugo.
Ko je Kurt? - Poručnik Kotler.
Premešten je na front.
Osećali smo da će njegova mladost i entuzijazam biti bolje iskorišćeni tamo.
Her komandante, telefon.
Zapravo, Gretel, poslat je tamo
jer nije obavestio nadležne o neodanosti njegovog oca.
Što mu je bila dužnost, dodao bih. - Što je bila njegova nesreća. - Nesreća?
Pa njegova nesreća je što mu otac nije bio odan, a ne majka.
Verovatno ne bi očekivali da prijavi svoju majku.
Šta? - Kada će se Pavel vratiti?
Mama? - Nikada, blesavko.
To je otac. Bombardovani su.
Baka je mrtva.
... pobeda koju si nam Ti ostvario
i za sve koji spavaju s Njim,
zadrži nas koji smo još u telu večnog prijateljstva
sa svima koji Te čekaju na zemlji,
i sa svima koji su sa Tobom u raju,
u zajedništvu s Njim koji je uskrsnuće
i život, koji vladaju Njim i Svetim Duhom,
zauvek jedan Bog, svet bez kraja. Amen.
Ne može on da bude tu. Ona to ne bi želela.
Može!
Svemogući Bože, koji po smrti... Jesi li ikada bio na sahrani?
Moji baka i deka su oboje umrli odmah nakon što smo došli ovde,
ali nije bilo nikakve sahrane.
Onaj tamo prebaci tamo.
Umrli su u isto vreme?
Od čega?
Ne znam.
Tata kaže da su dobili neku bolest na putu ovamo.
Morali su da odu u bolnicu čim smo došli.
Nismo ih više videli.
Ovo je zabavno.
Voleo bih kad bismo mogli da radimo i nešto uzbudljivije.
Onaj tamo prebaci ovamo. - Ovaj?
Ovaj? - Ne, taj.
Ovaj ovde? - Ne, tamo!
Ovde? - Ne. - Ovde? - Ne.
Ne želim da opet odeš. - Ne, ni ja.
Ne možeš ovako da se ponašaš!
Preispituješ moje ponašanje? - Ovo se ne može nastaviti!
Znam. - Ne mogu ovo više podneti, Ralf.
Ne mogu ostati ovde i biti deo ovoga.
Zar ne misliš da će se postavljati izvesna pitanja?
Pitanja? - Pa da, šta to govori o mojoj
sposobnosti da radim svoj posao i držim sopstvenu porodicu pod kontrolom?
Posao? Tako to zoveš? - Saberi se, ženo.
Tako je. Samo to ignoriši. Ignoriši.
Ignoriši činjenicu da je čovek za koga sam se udala čudovište!
Čak ni tvoja majka nije mogla da te voli.
Jesi li srećan ovde?
Da. Jako.
A ti, Gretel?
Pa, bila sam, ali nedostaje mi kuća. Nedostaju mi prijatelji.
Da, verujem. I tebi isto, Bruno. Sigurno ti nedostaju tvoji prijatelji.
Ne. Ne više, zaista.
Pretpostavljam da bi pravo pitanje, ako dođe do toga, bilo...
da li biste hteli da živite negde drugde?
Kod kuće? - Ne. Ne Berlin. Još ne.
Negde gde je sigurno, recimo Hajdelberg gde je tetka Loti, na primer.
Svi zajedno? I ti isto?
Ne. To još neće biti moguće, bojim se.
Moram ostati i završiti svoj posao ovde.
Vidiš, trenutno tvoja majka misli o tome...
Ona jednostavno misli da bi sada trebalo da smo negde drugde.
Voleli biste to?
Bojim se Bruno, u životu, često moramo da radimo stvari koje zapravo ne želimo.
Bitna stvar je da vaša majka veruje
da je ovo mesto loše za vaše odrastanje,
i što više mislim o tome, više shvatam da je u pravu.
Ali, tata... - Ne!
Vreme je da idete odavde.
Je li sve u redu?
Ne možemo da nađemo oca.
Otišao je na drugi zadatak sa nekolicinom svojih ljudi,
i još se nisu vratili.
I ja imam neke loše vesti. Odlazim.
Koliko dugo ovaj put?
Zato su loše vesti. Zauvek, mislim.
Mama kaže da ovo nije mesto za decu, što je baš blesavo.
Kada odlazite? - Sutra. Posle ručka.
Znači, nikada te više neću videti?
Da, hoćeš. Možeš da dođeš za praznike u Berlin ako želiš,
kada se svi opet nalaze sa drugim ljudima.
Voleo bih da sam mogao da ti pomognem da nađeš oca.
Stvarno želim da se iskupim što sam te tako izneverio.
To bi bilo dovoljno, zar ne? Da ti pomognem da nađeš oca?
Bilo bi super. Kao neka tajna misija.
Mogao bih da prokopam ispod. - Šta? S tim?
Ne, ali mogu doneti nešto. - Ne želiš da dođeš ovde.
Gledaj.
Mogu da se probijem na tvoju stranu. - Koja je svrha toga?
Tvoj tata neće biti ovde, zar ne?
Ali isticaću se, zar ne, ako uđem tamo?
Ne izgledam kao ti.
Ali možeš da izgledaš kao ja.
Ako se obučeš kao ja i obriješ glavu.
Ne želim da se šišam.
Možeš da je prekriješ kapom. - Moja pidžama je drukčije boje.
Mogu da ti donesem jednu. Tamo je koliba krcata pidžamama.
Na hiljade njih. Učinio bi to? - Želim to da učinim. - A imaš li hrabrosti za to?
Želim da ti pomognem da nađeš svog oca. - Moram da idem.
Sutra onda? - Doneću ti super veliki sendvič.
I ne zaboravi pidžamu!
Bruno?
Mama, mogu li da idem da se igram na ljuljaški?
Bruno... - To mi je zadnja šansa.
U redu. Idi onda.
Mislio sam da nećeš doći. - Izvini, nije mi bilo lako da se iskradem.
Ne bih smeo da budem ovde danas. - Zaboravio si pidžamu!
Jesi li doneo sendvič? - Zar bih te ja izneverio?
Šmuel.
Evo.
Kako izgledam?
U redu. Krenimo.
Bruno?
Dosta je.
Hajdemo da nađemo tvoga tatu.
Hajde!
Gospodaru Bruno?
Šmuel.
Možemo li da odemo do kafića ili nešto? - Kafića?
Možda bi trebalo da se vratim kući. - A šta ćemo sa tatom?
Da.
Proverićemo prvo kolibu.
Bruno?
Hajde.
Tata?
Ustaj! Ustaj!
Šta se događa? - Ne znam. Nekada nas vode na marširanje.
Brže! Ustaj!
Brže! Brže!
Bruno!
Mora da je još uvek negde napolju, gospođo.
Bruno!
Bruno?
Hajde! Brže!
Ustaj!
Ustaj. Moraš!
Premesti ih napolju!
...naši nedeljni kapaciteti bili bi gotovo utrostručeni,
što znači, do kraja leta...
Ralf. - Elsa, na sastanku sam.
Bruno je nestao.
Hajde!
Čekaj ovde!
Hajde!
Mrdaj! Brže!
Stani u red!
Hajde, ti!
Bruno!
Brže!
Hajde.
Bruno!
U redu je. Mislim da ćemo ovde sačekati samo dok kiša ne stane.
Skidajte odeću!
Gde idemo?
Ne, to je samo tuširanje.
Tuširanje?
Otvorite vrata! Otvorite vrata!
Brže!
Bruno!
Prevod: Conall Obrada: Contaminator
Adaptacija za HD: bakiyu