The Words...
...af mig.
Første del.
"Den gamle mand stod i regnen."
"Han så på, mens Rory og Dora Jansen nærmede sig limousinen."
"På forunderlig vis syntes regndråberne ikke at ramme dem."
- Tak. - Godnat.
Nej, nej. Mor skal ikke være urolig. Vi ønsker kun, at hun får det bedre.
Ikke sandt? Jo, hun har kameraet med. Der bliver taget mange billeder.
Der kommer mange fotografer. Det er en event, far. Okay.
- Vi... Ja. Vi elsker også dig. - Elsker dig, Chuckles.
Hej.
Kors... Mine forældre er så ivrige.
Og de elsker dig meget højt.
- Er du spændt? - Ja, det er jo en stor aften.
Det er en stor ære.
- Du er bare nervøs. Det er normalt. - Jeg er lidt overvældet.
Jeg havde ikke forventet mig det her.
Hvor er du egentlig?
Det skulle have været en lille bog, ikke sandt?
Jo.
Godt, at du har tid til vores lille ceremoni. Du er naturligvis optaget.
- Nej, fornøjelsen er helt på min side. - Jeg beder dig. Bogen er enestående.
Men du har jo allerede læst anmeldelserne.
The Window Tears har introduceret os -
- for en af de mest spændende unge forfattere -
- der er dukket op i litteraturverdenen i meget lang tid.
Det er et privilegium at have ham her i aften -
- årets modtager af det amerikanske kunstnersamfunds udmærkelse -
- mr. Rory Jansen.
Tak.
Jeg forsøgte helt enkelt at gengive sandheden, som jeg ser den.
Det er en fortælling om en mand, hans kone og barn.
Jeg troede ikke, at en så lille bog ville berøre så mange mennesker.
Jeg ville ønske, at jeg havde en idé til min anden bog.
For ikke at optage mere af jeres tid vil jeg slutte af med at sige -
- at den eneste, der bør føle sig beæret i aften, er mig. Tak!
"Rory Jansen havde alt, han nogensinde havde drømt om."
"Men et sted ventede den gamle mand."
"Og han skulle forandre..."
"...alt."
"Straks efter college flyttede de til Brooklyn."
"De fandt en taglejlighed i en gammel fabrik."
"Der gik fem år, før bogen og udmærkelserne blev til virkelighed.
"Men Rory vidste allerede, hvordan han ønskede, at livet skulle se ud."
- Fortsæt. - En meter til.
- Her? - Ja.
- Slip bare. - Sådan?
"Han elskede hende."
Dora?
- "Han elskede New York." - Du taber mig.
"Han elskede at kæmpe for at få penge til huslejen -
- "kæmpe for at hellige sig kunsten.
"At leve som alle de store forfattere, han beundrede."
Jeg synes, vi skal hænge nogle billeder der.
Og jeg synes, at dit skrivebord passer fint, hvor det står.
- Vi burde male badeværelset rosa. - Aldrig.
"Den unge, kæmpende forfatter, som vil gøre sin stemme hørt."
"Han holdt af billige vine"...
- Hvad koster den? - 8 dollar.
..."og ikke at skulle andet end blot vandre rundt i gaderne."
Den matcher mine øjne. Hvad skal jeg gøre?
"Men om natten, mens resten af byen sov"...
..."skrev han."
Tak, skat.
Jeg vil lige tjekke det en sidste gang.
Og hvad så?
Så tager jeg ind til en agent, som professor Waller anbefalede.
Og hvad så?
- Så skal vi fejre det. - Men vi har jo ingen penge.
Så skal vi fejre det. Først skal jeg afslutte det her.
Skat...
Jeg skal være færdig.
Nu skal jeg altså gøre det færdigt.
Godt. Men du går glip af noget.
Færdig!
Vil han ikke, så vil han ikke. Jeg sagde jo, at jeg vil forsøge.
Ja, det lover jeg.
Jeg skal have besked på onsdag, inden jeg bestiller. Farvel.
- Arbejder du hårdt? - Der er masser af brande at slukke.
Jeg ved, at du har travlt, så jeg går lige til sagen.
Vi går ind på kontoret.
- Hvor meget? - Så vi klarer den næste måned.
Og så? Kommer du tilbage i næste måned?
Nej, bogen er hos en agent, som synes, at den har potentiale.
- Har du fået penge? - Nej, sådan fungerer det ikke.
Det er ikke som i din branche, hvor man laver et arbejde og bliver betalt.
- Jeg skal betale prisen. - Nej, det gør jeg. Ikke sandt?
Jeg ville ikke spørge, hvis det ikke var nødvendigt. Tror du, jeg nyder det?
Tror du, jeg nyder at sige nej?
Jeg gør mere skade end gavn. Du må se at tage ansvar for dit liv.
Det har jeg da gjort. Jeg har arbejdet, siden jeg var 15.
Vi besluttede for to år siden, at jeg kun skulle skrive.
Vi talte om det inde i stuen. Mor var enig med mig...
Der er gået et stykke tid nu.
Det burde måske være en hobby, indtil du har dit på det tørre.
Tak for opmuntringen, far!
- Hvad med Dora? - Hvad med hende?
I skal jo have penge, inden I gifter jer.
- Undskyld, at jeg har spildt din tid. - Kom her. Sæt dig ned!
- Sæt dig ned. - At tale om ægteskab...
Er du 11 år, eller hvad?
Det her er sidste gang.
Du må finde et fast arbejde, som I kan leve af.
Det er en del af at være mand.
Jeg forsøger at være en mand, far.
En anden del af at være mand, hvor smerteligt det end er -
- er at acceptere sine begrænsninger.
Kom her.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker dig.
- Jeg betaler dem tilbage. - Ja.
Ja.
Du kan jo altid arbejde her.
Vi ville slå hinanden ihjel.
"Han skrev videre i den tro, at han havde en fortælling at formidle."
"Han sendte sine manuskripter til alle tænkelige forlag."
"Men alt, han fik til gengæld, var afvisning, manglende interesse"-
- "eller den mest ihærdige lyd af alle - tavshed."
"Til sidst var den store forfatter Rory Jansen nødt til"-
- "at tage et almindeligt arbejde."
"Han blev ansat på et af New Yorks største forlag"-
- "i håb om at kunne få kontakter."
- Jeg har millioner af kontakter. - Skriver du?
Ja, alle mine manusser ligger hos forskellige agenter.
Det er faktisk rart, at mit gennembrud trækker ud.
Så får jeg en chance for at udvikle stilen og lære markedet at kende.
Hvad skriver du om?
Om vrede, unge mænd, tror jeg.
Det gjorde jeg også engang. Nu skriver jeg sci-fi.
Man modnes. Vær tålmodig.
Skal du skrive i aften?
Jeg bliver her og ser film og køber færdigmad, eller noget.
Okay.
"Uden at vide det, havde de fået deres egne rutiner."
"Og en fredag eftermiddag blev de viet på rådhuset."
"Bryllupsrejsen gik til Paris."
Er du færdig?
Jep.
- Bare to minutter, okay? - Ikke flere antikforretninger.
Tak. Læg den der. Rory...
Klondike 474...
Se den her...
- Åh, den er fin. Hvad synes du? - At den er gammel.
Den er skøn. Hvis vi ordner den, kan du bruge den til dit arbejde.
- Tror du? - Den har stil.
Jeg køber den til dig.
Tak, mrs. Jansen.
"De vendte tilbage til New York, og hvedebrødsdagene var slut."
Alle breve og pakker går direkte til assistenterne. Hej! Og...
"Og pludselig, uden varsel, fik Rory den opringning, han havde ventet på."
Tak. Okay. Mange tak.
"Agenten var kendt for sin udsøgte smag"-
- "og for at opdage unge, litterære stjerner.
Det er godt, rigtig godt.
Det er et meget velskrevet manus, og du bør være stolt af dig selv.
Mange tak. Jeg har lagt en masse arbejde i det.
Det kan mærkes. Det er svært at tro, at du er så ung.
Ja...
Jeg ser så meget sandhed i din tekst. Jeg er meget imponeret.
Jeg kan ikke tro, at det her er sandt...
Men tilstanden i forlagsbranchen er desværre sådan -
- at jeg ikke ved, hvordan jeg skulle kunne udgive en bog som din.
Ingen vil støtte op om sådan en bog...
- "Sådan en bog"? ...af en ukendt forfatter.
Der er ikke noget marked for den.
Det er svært for alle nye forfattere at blive udgivet.
Og denne bog... den er meget indadvendt.
Hvad betyder det?
Den er kunstnerisk, subtil. Den er et stykke kunst.
Skal jeg bare lægge den til side og glemme den?
- Det tog mig tre år at skrive den. - Jeg er bare oprigtig.
Jeg fortæller bare, hvordan virkeligheden ser ud.
Vær tålmodig.
Jeg ville ikke have bedt dig komme, hvis jeg ikke troede på dig.
..."interessant, men desværre ikke noget for os."
..."velskrevet, men ensformig"...
..."held og lykke med fremtidige projekter."
..."vi kan desværre ikke antage dette manus."
"Vi kan desværre ikke gøre brug af materialet."
Det skal nok gå.
..."Jack anede ikke, at et flygtigt kys kunne rumme sådan en kraft"...
..."sammen gik de hjemad i natten"...
..."det var det herligste, han havde set i hele sit liv." - slut -
Vi har to uger i september, hvor vi planlægger at rejse.
- Vi tror, vi vil leje... en båd. - Turks...
- Turks- og Caicosøerne. - Vi lejer en båd, ikke noget særligt.
Det lyder skønt, men skolen starter i september...
Skaf en vikar. Det her må I ikke misse. Helt ærligt.
Det bliver fantastisk. Morgenmad, frokost, middag...
Man fanger fisk og tilbereder den selv.
- I må altså tage med. - Og så skal vi dykke...
"Han kunne ikke lade være med at tænke på fortællingen."
"Hvor kom den fra?"
"Hvem havde skrevet den?"
"I de ord var han blevet konfronteret med legemliggørelsen"-
- "af alt, han nogensinde havde stræbt efter at opnå"-
- "samt en viden om, hvad han aldrig ville blive."
Rory, hvad er der? Du er helt fraværende.
- Vi vil meget gerne have jer... - Ti nu stille.
- Rory! Hvad pokker sker der? - Lad være. Jeg magter det ikke lige nu.
Hvad er der med dig?
Jeg...
Hvordan helvede er vi havnet her?
Rory...
Jeg ser på mit liv, på dit liv, på hans liv, på min fars liv -
- og jeg fatter ikke, hvordan nogen af os er havnet, hvor vi er.
- Jeg fatter det ikke! - Det behøver du heller ikke.
Man behøver ikke vide det. Vi har masser af tid.
Jeg taler om mit forbandede liv.
- Hvad er der med det? - Det er ikke rigtigt!
Intet er rigtigt!
Hvordan tror du, det får mig til at føle?
Hvordan tror du, at det får mig til at føle?
Jeg er ikke den, jeg troede, at jeg var. Okay?
Det er jeg ikke. Og jeg er hunderæd for, at jeg aldrig bliver det.
Undskyld.
"Han vidste ikke, hvorfor han gjorde det."
"Han ville bare mærke ordene strømme gennem fingrene"-
- "og tankerne."
..."luften lå tung, fuld af parfume og varm øl."
"Han kopierede hvert eneste ord, præcis som det stod skrevet."
"Ikke et punktum eller komma blev ændret, ikke engang stavefejl."
"Han ville vide, hvordan det føltes"...
..."at røre ved det."
"Om så bare et øjeblik."
- Rory, kommer du lige? - Hvad er der?
Hallo... Er alt i orden?
Hvad er der, skat?
- Hør... - Kys mig.
Hvad er der?
- Du godeste! - Hvad?
- Er du gravid? - Nej! Du skal høre på mig.
Jeg arbejdede på computeren i dag, og...
Jeg har aldrig kigget i dine ting før -
- men jeg begyndte at læse din bog...
- Nej, nej, nej! - Jeg læste den første sætning...
- Nej, Dora. - Jeg kunne ikke stoppe. Hør på mig.
Du er alt, du har ønsket at være.
- Dora, du... - Hvorfor har du holdt det hemmeligt?
- Det er ikke en hemmelighed... - Det ligner intet, du har skrevet før.
Det er, som om du ikke gemmer dig længere. Alt er mere sandt og ærligt.
Romanen rummer dele af dig, som jeg aldrig har set før.
Hvilke dele?
- Hvilke dele? - Hele dig.
Hele dig, min elskede.
Det her skal folk se.
Hør her.
Du har sagt, at det eneste du har ønsket, er at blive en god forfatter.
Med det her, Rory...
...er du en stor forfatter.
Skat...
Tag det med på arbejde og vis det til nogen.
Hvis du ikke vil gøre det for dig selv, så gør det for min skyld.
- Undskyld, mr. Cutler. - Hej, Rory. Hvordan går det?
- Godt. - Godt.
- Har du tid et øjeblik? - Jeg er optaget, hvad er der?
Jeg har arbejdet her i to år og aldrig bedt om en tjeneste.
Jeg gætter på, at du vil gøre det nu.
Jeg har en roman her...
Jeg ved, at du har travlt og hele tiden får nye manusser...
Jeg beder kun om din mening. Jeg vil sætte stor pris på det.
"Dagene gik."
"Uger blev til måneder."
"Og da efteråret kom, havde Rory næsten glemt alt om bogen."
Rory!
- Kan jeg hjælpe dig, mr. Cutler? - Kom ind et øjeblik.
- Jeg var ved at vise en rundt. - Han finder nok selv rundt. Luk.
Ved du, hvad jeg lavede i går aftes?
Debra insisterede, og jeg forsøgte virkelig at undslå mig.
- I går aftes læste jeg din roman. - Gjorde du?
Har du vist den til nogen uden for agenturet?
Nej, du er den eneste. Altså, bortset fra min kone.
- Hvad syntes hun? - Hun bad mig vise dig den.
Jeg ser frem til at møde hende, og takke hende.
Jeg vil meget gerne repræsentere dig og dit forfatterskab.
Du har skrevet et enestående prosaværk.
"Der kom ingen åbenbaring."
"Intet tegn fra guderne, som kunne lede ham på rette spor"-
- "som i alle de bøger, han havde elsket under sin opvækst."
"Det eneste, han skulle gøre, var at underskrive kontrakten."
"Bogen blev en sikker succes, både kritikermæssigt og kommercielt."
Tak. Hej.
"Han blev gulddrengen i New Yorks litterære verden."
Årets modtager af det amerikanske kunstnersamfunds udmærkelse...
...mr. Rory Jansen.
Lad os udbringe en skål for vores søn - forfatteren!
- For Rory! - For Rory!
"Rory Jansen havde truffet sit valg".
"Så mødte han den gamle mand."
Det var slutningen på første del.
Tak skal I have!
- Tak, fordi I kom. - Giv ham lov til at trække vejret.
Han holder trods alt pause. Tak.
Hvis du vil lægge dig og hvile lidt, ved du, hvor værelset er.
Jeg har læst, at du synes om Rose 2005.
Husk det, Clayton - 30 minutter, så ingen tid til forspil.
- Undskyld. - Pyt, jeg har læst hans bøger.
- Hvad sagde du, at du hed? - Det sagde jeg ikke. Daniella.
- Sikke et smukt navn. - Kan du ikke finde på noget bedre?
Hvad siger du til det her?
De har givet mig et værelse med ost og gode vine.
Der behøver jeg ikke signere bøger -
- og jeg kan måske finde på noget mere interessant at sige. Skal vi gå?
Vis mig vej.
Hold da op!
Jeg skal hvile min stemme. Den bliver tør, når jeg læser højt.
- Sikke noget fis. - Nej!
- Jeg ved alt om dig. - Jaså? Alt?
Ja, alt.
- Hvad ved du? - At du hader tomater.
Jeg ved... at Miles Davis' Kind of Blue er din favoritjazzplade.
Jeg ved, at du nyder at se de gamle episoder af Cheers.
Og jeg ved, at du læste latin i syv år og snød til alle prøverne.
- Vent lidt, hvordan ved du det? - Esquire. Dine egne ord.
Jeg må til at læse mine interviews.
Så...
Hvad mere ved du?
At du har været sammen med din kone siden første år på college.
At du går til alle Yankees' hjemmekampe.
Og jeg ved, at du, Clayton Hammond, er et geni.
- Så ved du ikke ret meget. - Hvordan det?
- Jeg missede to kampe sidste år. - Åh, undskyld.
Og min kone og jeg er...
...separeret.
Det vidste jeg faktisk godt. Men du går med ring.
Ja.
Så, Daniella, hvordan kom du backstage?
Jeg er forskerstudent på Columbia og bad min professor om hans billet.
Jeg fik Elman-stipendiet, ligesom dig.
Mr. Hammond, de er parate til Dem.
Ja, mr. Hammond, vi er parate til Dem.
Nu følger aftenens andet og afsluttende uddrag.
"Det var en kølig og klar efterårsmorgen."
"Den gamle mand var klædt præcis som dagen forinden."
"Rory Jansen får kunstersamfundets udmærkelse"...
- Skal jeg kalde på en taxi? - Jeg tager bussen, tak.
Ingen årsag.
Mod Central Park? Tak.
Hvordan har du det i dag?
Godt. Og du?
Comme si, comme ca. Det forstår du vist?
Ja.
Hvad læser du?
Spørg støvet af John Fante.
Hvordan fandt du ham? Ingen kender ham.
- Har du læst Fante? - Jeg kendte ham!
- Kendte du John Fante? - Vi mødtes i Los Angeles.
Sikkert i 1958. Alle burde kende til ham.
Ja. Hvad skete der?
Livet.
Så... hvordan føles det?
Hvad?
At være en, som alle kender.
- Det er ikke noget, jeg tænker over. - Lad nu være.
Lav ikke fis med et gammelt røvhul.
Det føles rart, ikke?
Jo, det føles rart at bliver anerkendt for sit arbejde.
Ja, det tror jeg gerne.
Nu får du sikkert gode borde på restauranterne.
Ja.
Livet har behandlet dig godt.
Gud smilede, da du blev født.
De kiggede ned og sagde: "Ham der, han er forfatter.
"Hans ord bliver elsket."
Så storslået er det ikke.
Jeg var så heldig, at folk syntes om min bog.
Jeg forstår ikke selv, hvordan det gik til.
Jeg skrev to bøger, som ikke var blevet udgivet uden den første.
Nu vil de sikkert udgive dem.
Jeg har læst din bog.
Jeg holdt rigtig meget af den.
Tak, det er jeg glad for.
Og nu... tilgiv en gammel beundrer. Bær over med mig.
Du skrev om Paris, lige efter krigen.
Da jeg læste din fortælling, blev jeg forflyttet dertil.
Jeg kunne smage vinen, vinens sødme.
Jeg... elskede med kvinden.
Jeg sad i cafeen den morgen og tænkte på...
...hvad fremtiden ville byde mig.
Eller om den overhovedet havde noget at tilbyde.
Jeg hørte barnet græde om natten.
Og jeg følte en kraftig længsel efter mit fjerne hjem.
Du er en dygtig forfatter, min ven.
Tak.
Tak, det påskønner jeg virkelig.
Jeg... Jeg er nødt til at gå, min kone...
Ja, kunstnere føler sig altid utilpas med...
- Nej. ...at man taler om deres værker.
- Du vil måske gøre en ting? - Gerne.
- Vil du signere mit eksemplar af bogen? - Naturligvis.
Har du en pen?
En forfatter uden pen.
- I dag er min læsedag. - Javist.
Men jeg har en pen, så...
Jeg har faktisk en fortælling, en rigtig god en.
Du hører det her ofte, men jeg tror, at du vil synes om den.
Hvis jeg fortæller dig den, og du skriver den ned...
...så kunne du måske give mig en del af æren?
Det ville ikke være retfærdigt, vel?
Ha' en god dag.
Den handler om en mand, der skrev en bog, som han mistede...
...og om en pissemyre-knægt, der fandt den.
Er du her stadig?
Vil du høre min fortælling?
Eller har du for travlt?
Så...
Året er 1944. Der er en 18-årig knægt, som er soldat i hæren.
Han kom aldrig i kamp.
Han blev sendt til Paris mod slutningen af krigen.
Der er han, en fjoget knægt med et fjoget smil på læben.
Der er han i Paris.
For ham kunne det lige så godt have været på den anden side af Jorden.
Der blev spøgt med, at hans enhed altid fik de værste opgaver.
For det meste reparerede de kloakker, som tyskerne havde sprængt.
Arbejdet var afskyeligt.
Jeg savner Utah.
Men alligevel var knægten lykkelig -
- som et svin i svinestien.
De fleste af gutterne i hans enhed var ikke som dem derhjemme.
De kom alle steder fra, fra småbyer, han aldrig havde hørt om.
Staklen trådte nok på en mine. Vi bærer ham til lighuset.
Det var det eneste lig han så, mens han var soldat.
Der var en fyr, der var meget forskellig fra ham, en intellektuel -
- en rigtig bogorm.
Og med tiden blev han drengens bedste ven.
Han lånte ham bøger at læse.
De første bøger, som knægten læste om noget som helst.
For første gang så han en verden, som var større end den, han levede i.
Og han ville have mere.
- Han ville være noget mere. - En forfatter?
Ja, men han forstod knap nok ordets fulde betydning.
Han vidste bestemt ikke, hvordan han skulle bære sig ad.
- Så du voksede op i Philadelphia? - Ja, men jeg er født i London.
I London?
Hvad sagde hun? Hvad sagde hun?
Mit fransk er rustent, men jeg tror, hun sagde, at hun elsker dig.
- Tal med hende. - Nej.
Gå! Gå hen og tal med hende. Ellers gør jeg det.
Senere forstod han, at hun havde sagt: "Betal og forsvind!"
Men hvorfor sætte spørgsmålstegn ved skæbnen?
Han havde lært et fransk ord.
Og hun kunne et ord på engelsk.
Det var et fuldendt forhold.
Veux... toujours mange le... Hvad hedder is?
Manger.
- Je veux toujours manger le ice. - Le glace.
Le glace?
Hvad er der?
Der er koldt i mit hoved. Smerte.
Gør sådan her. Læg fingeren her under tungen.
Et gammelt kneb, der får det til at holde op.
- Det forsvinder ikke. - Jo, om lidt.
- Nej? - Det er væk.
Jeg sagde det jo.
Okay, et til.
Hvad skete der?
Han blev hjemsendt fra hæren.
Men det, der havde været hele hans verden, føltes nu... lille.
Intet havde forandret sig, mens han var væk.
Bortset fra ham. Han havde forandret sig.
For første gang i sit liv forsøgte han at skrive.
Han forsøgte at skrive om Paris, om hvad han havde set og følt der.
Men ordene ville ikke frem.
Han vidste, hvilken slags liv han ville have.
Og han vidste, hvad han skulle gøre for at opnå det.
Den unge mand kom i lære som skribent.
Han fik arbejde som journalist på et lille engelsksproget ugeblad.
Der var mange af dem for alle udlændingene -
- og de ansatte enhver, der kunne sætte nogle ord sammen.
Det var et godt sted at lære.
To uger senere blev han og Celia gift.
2785 gram og sin mors øjne.
Det var hans øjeblik, selv om han ikke vidste det dengang.
Det gør man måske aldrig.
Hun græd meget.
Nogle gange kunne han knap nok tænke, og slet ikke skrive.
Sir?
Hun var syg.
- Hustruen? - Min datter.
Der var intet, vi kunne gøre.
Celia blev aldrig sig selv igen.
Og han gjorde heller ikke -
- selv om han forsøgte at foregive.
Du er nødt til at spise.
Skat... Spis nu.
Jeg kommer tilbage senere.
Celia?
Hun sagde, at hun var rejst hjem til sin mor ude på landet.
Hun måtte have tid til at tænke.
Hun måtte have tid til sig selv.
Solen går sin gang Ernest Hemingway
Han kunne ikke huske, at han sov eller spiste.
Ordene strømmede ud af ham.
En strøm, som han ikke kunne styre eller vide, hvor kom fra.
Ordene dannede et mønster og blev til en helhed.
Efter to uger var han færdig.
- slut -
Og så?
Så sov han en drømløs søvn.
Da han vågnede, gjorde han rent i lejligheden og ville finde sin kone.
Han syntes, at hun så ud som et barn -
- mens hun sad i sit gamle børneværelse.
Hun bad ham tage tilbage til Paris uden hende.
Tag hjem.
Nogle uger senere kom hun endelig hjem igen.
Han var så taknemmelig over at have hende hos sig.
- Tak. - De rien.
Han ville bare holde om hende og se hende le igen.
- Har du læst min fortælling? - Jeg er ikke færdig.
Hun sagde, at hun ville starte forfra.
Det er i orden...
Hun sagde det, som var det den nemmeste ting i verden.
Den ligger i tasken der.
Nej.
- Men jeg havde den i toget. - Hvad?
Jeg havde den med i toget.
Lå den i en anden taske?
Det burde ikke have betydet noget, men...
...at skrive den fortælling havde på en måde reddet ham.
Hvorfor forstod hun ikke det?
I årevis græmmede han sig over, at han gik så meget op i de dumme ord.
Ved du hvad? Du var ikke alene om at miste hende.
Hør nu på mig!
I en periode forsøgte de at lappe på deres forhold.
Men man kan ikke viske fortiden ud.
Uanset hvor gerne man vil.
For første gang begyndte den unge mand at længes hjem.
Snart havde hans længsel vokset sig så stærk, at han...
...han rejste.
Han vendte aldrig tilbage til Paris.
Og han så aldrig Celia igen.
Efter at han havde mistet de papirer...
...kunne han ikke skrive et eneste ord...
...som føltes rigtigt.
Det skræmte ham måske at gå så dybt igen.
Han mistede måske evnen, og han holdt op med at forsøge.
Og efter en tid fandt han en lille by oppe nordpå -
- hvor han slog sig ned.
Han fik en slags... indre fred.
Hvordan føltes det?
Vent.
Den er ikke færdig endnu.
Det er nu, det bliver rigtig interessant.
Længe efter at alt dette synken ned i fortiden -
- havnede den nu gamle mand i en boghandel.
Der stod, at forfatteren var en ny stemme med noget nyt at fortælle.
Jeg åbnede bogen og begyndte at læse.
Din bog.
Fortælleren stod over en barneseng.
Hans barn var døende, og der var intet, han kunne stille op.
Forstår du...
Jeg...
Et misforståelse... Jeg...
- Nej, min ven, ingen misforståelse. - Jeg fandt...
Du kan ikke sno dig ud af det her.
Det er mine ord.
Min fortælling.
Jeg vil ikke slås om Window Tear.
Jeg ved ikke, hvordan du bar dig ad.
For at være hensynsløst ærlig så er jeg ligeglad.
Jeg syntes bare, at du burde kende historien...
...bag disse fortællinger, hvis nogen skulle spørge.
Nu kan du måske skrive din næste bog.
"Han sad der på bænken, uden tanke for tiden eller verdenen omkring ham.
"Nogle timer senere gik solen endelig ned -
- "og Rory Jansen rejste sig langsomt for at søge hjemad."
Tak.
Hvis I vil høre resten, bliver I nødt til at købe bogen.
Du tøver med at drage konklusioner om vores moralske adfærd.
Har du en kommentar til det?
Ja, jeg tøver med det. Det fine ved kunst og kunstnere -
- er, at vi får lov til at stille spørgsmål...
...selv om vi måske aldrig får svarene.
Undskyld mig.
Undskyld, frøken. Må jeg se ID først?
Du så ud til at være ved at drukne.
Nej, jeg er i mit rette element.
- Skal vi gå et andet sted hen? - Jeg burde være der...
...mingle, fotografere, smile og skaffe penge i disse hårde tider.
- Synd. - Okay, du har overtalt mig.
- Endelig spørger du. - Vi stiller dem her.
- Jeg vil se, hvor du skriver. - Det er ikke særlig interessant.
Lad mig afgøre det.
- Wow, dette sted er... - Tomt.
Ja, tomt.
Det er præcis, som jeg havde forestillet mig det.
Jaså?
At jeg har boet i en lejlighed i otte måneder uden at pakke ud?
Det er meget elegant, mr. Hammond.
- Må jeg tage jakken? - Ja.
Der kan du se. Jeg sagde jo, at det ikke var interessant.
Laver du sjov? Jeg kunne skrive min afhandling alene på udsigten.
Den har Babe Ruth spillet med.
Desværre mens han spillede for Red Sox, men... hvad gør man?
Jeg har en flaske Bordeaux, som har ventet på et lejlighed som denne.
Det lyder godt.
- Kom. - Kan vi drikke her?
- Ved mit skrivebord? - Ja. Kan vi?
Vi kan gøre, hvad vi vil. Vi er voksne.
Så hent vinen.
- Din vin. - Tak.
Så... hvad skal vi skåle for?
Din nye bog naturligvis.
- Vi skåler for... - Din bog.
Vil du fortælle mig en ting?
Hvad sker der?
Hvad sker der med Rory, efter at han har mødt den gamle mand?
- Vil du fortælle mig noget? - Hvis jeg kan.
Hvorfor skulle en så smuk og intelligent kvinde som dig -
- ville være noget så fjollet som forfatter?
- Fjollet? - Ord ødelægger alt.
Jeg tror dig ikke et øjeblik. Du elsker ord.
Jeg er en ung, forkælet og impulsiv amerikaner. Føj mig.
Vil du ikke nok?
Sig nu ja...
Luk øjnene.
Og som så mange andre storartede klicheer i menneskehedens historie -
- besluttede Rory Jansen, at det eneste rigtige var...
...at drikke på det.
Så han blev hårrejsende, dødsforagtende fuld.
Nu har han genvundet modet, og han begynder at tænke.
Han giver sig selv mulighed for at gennemtænke det hele -
- måske for første gang i hele sit liv.
Og han kommer frem til følgende konklusion, eller snarere myte -
- som han har hørt så ofte før, at sandheden vil gøre ham fri.
Hej! Ved du hvad? Mægleren siger, at vi kan flytte ind allerede den 6.
Er det ikke skønt?
- Vi skal købe et tæppe og... - Hvorfor elsker du mig?
- Dora? - Er du fuld?
Jeg vil vide, hvorfor du elsker mig.
Okay...
Jeg elsker dig, fordi du har smukke øjne.
Jeg elsker dig, fordi du altid er alvorlig, men inderst inde...
...er du en stor spasmager. Jeg elsker dig bare.
Hvad sker der?
Synes du virkelig, at mine øjne er smukke?
Ja, jeg synes, at dine øjne er smukke.
Det er ikke mine.
- Okay... - Jeg er fuld af løgn.
Jeg... Hvad laver du? Hvad er der i vejen?
Det var ikke mig, der skrev bogen.
- Hvad... - Bogen, jeg stjal den.
Jeg fandt den kun, og jeg ændrede ikke et ord i den. Altså, jeg...
Jeg vidste ikke, hvem jeg stjal fra, men jeg vidste, at det ikke var min.
Øjeblik, nu er jeg forvirret. Så du... Du skrev ikke bogen?
Intet af den er mit, ikke et eneste lille ord.
Hvad er det, der sker?
Den var der, og...
...jeg ønskede vel så meget, at den var kommet fra mig.
Og dit blik... Det blik, du gav mig, da du troede, at det var min...
Et øjeblik overbeviste jeg mig selv om, at jeg faktisk havde skrevet den.
Utroligt, ikke? Jeg ved, at jeg aldrig ville kunne skrive noget så godt.
- Okay... - Du sagde det endda selv.
- Hvad sagde jeg? - Pyt med det.
- Hvad sagde jeg? - Du burde have vidst det.
- Hvad mener du? - Du vidste det.
Du vidste, at det ikke var mine ord. Du kender mig så godt.
Du studerede jo Paris, og vi var der på bryllupsrejse.
- Du må have vidst det. - Jeg troede på dig, Rory.
- Du ville tro mig. - Nej! Jeg troede dig!
- Du ville tro. - Jeg troede dig, for helvede!
Dora.
Rør den ikke!
Du løj for mig.
Da du... Da du læste de ord og kopierede dem...
...stoppede du nogensinde op og tænkte på os?
Spekulerede du på, hvordan det her ville påvirke os? Og dig?
Tænkte du overhovedet på mig?
Jeg kan ikke være her lige nu. Beklager.
Jeg magter det ikke.
Du har virkelig kvajet dig.
Vi må gennemtænke det her.
Hvad indebærer det?
Du er på forsiden af Book Review.
Ikke jeg, en gammel mand...
- Din anden bog, har du skrevet den? - Ja, selvfølgelig.
Det er ikke noget, jeg har planlagt.
Den bog er den eneste grund til, at folk læser, hvad jeg skriver.
Du vil ikke have det her. Intet af det, du siger, du vil have, vil du have.
- Bare fjern mit navn fra bogen. - Og hvad sker der så, tror du?
Tror du, at du får fred? Pressen vil korsfæste dig.
Og jeg kommer også i skudlinjen.
Vil du betale ham af dit forskud, så er det kun rimeligt.
Giv ham en del af filmrettighederne, køb ham et hus, en bil, en båd!
Men ødelæg ikke alt på grund af en dum fejltagelse -
- og tag ikke røven på mig!
Tro mig, det er ikke første gang, en forfatter gør sådan her.
Lad nu være.
Du tror mig måske ikke nu...
...men du vil takke mig senere.
Min bog, som du har solgt...
...er den lige så god som den her?
Sig sandheden, Joe.
Tak.
Vi skal jo spise middag med dine forældre i aften.
Jeg har ikke lyst til det.
Så ringer jeg til din mor.
Hvor lang tid går der, før det her er overstået?
Hvad forlanger du af mig?
Tror du, at du er den eneste i verden, der har begået en fejltagelse?
Vil du lade det her ødelægge dig? Ødelægge os?
Vi kunne jo få et barn?
Vi har altid villet stifte familie.
Jeg tror, jeg bryder sammen, jeg går i stykker.
Jeg brækker over på midten.
Nej, du går ikke i stykker.
Det vil jeg ikke tillade.
Kan vi ikke forsøge at lægge det her bag os?
Se på mig. Kan vi det?
Hvordan har du det i dag?
- Hvad er det for en plante? - Plectranthus. Vedbend.
Den er fin.
Kom du for at sludre om planter?
Nej, det gjorde jeg ikke.
Hvis du ville forsikre dig om, at jeg ikke afslører dig -
- så kan du roligt tage hjem...
...til dit storslåede liv.
Jeg vil rette op på det her.
Der er intet at rette op på.
Gå nu og lev det liv, du har skabt for dig selv.
Hvorfor opsøgte du mig og fortalte det? For at plage mig?
Du ved ikke engang, hvem jeg er. Du ved hverken hvordan eller hvorfor.
Jeg syntes bare... at du burde vide det, det er det hele.
Tror du, at du bare kan stjæle en del af mit liv -
- eller hvilket som helst liv, og gøre det til dit eget...
...uden at skulle betale en pris? - Nej, det er derfor, jeg er her.
Læg det der væk, ellers gennembanker jeg dig.
Nej, jeg vil ikke lukke munden på dig. Tag det, det er alt, jeg har lige nu.
Jeg vil fjerne mit navn fra bogen og fortælle sandheden.
- Så er du dummere, end jeg troede. - Hvad handler det så om?
Hvad det handler om?
Det handler om mit liv, om min kone og om mit barn.
Det handler om glæden og smerten, som forløste de ord.
Tager du bogen, tager du også smerten.
Du kan jo købe en plante for de penge. Her.
En plectranthus, som du holder så meget af.
Tag din plante og dine penge og forsvind herfra.
Hør nu... Jeg vil rette op på det hele.
Det går ikke. Livet er, som det er. Forstår du det?
Uanset hvor gerne du vil lege martyr.
Jeg skal arbejde. Tingene laver ikke sig selv.
Sir! Hør nu, sir!
Hør på mig!
Jeg mødte hende en gang til.
Gjorde du?
I New Jersey, mens jeg var på vej på arbejde.
I alle de år... tænkte jeg på hende hver dag.
Jeg ødelagde hende.
Og pludselig stod hun der en dag.
Hun virkede lykkelig.
Hvis jeg påstod, at den viden ikke påførte mig smerte -
- ville jeg lyve. På en måde hjalp det mig.
Det hjalp mig videre.
At kunne fortsætte uden hele tiden at se bagud.
Tror du, jeg ødelagde mit liv, da jeg aldrig skrev igen -
- fordi jeg havde mistet min fortælling?
Nej, men... Du havde så meget mere at lave.
Jeg har gjort nok, tro mig.
Jeg har gjort, hvad jeg kunne, så godt jeg kunne. Mere kan man ikke forlange.
Nej, min tragedie består i, at jeg elskede ordene mere -
- end den kvinde, der inspirerede mig til at skrive dem.
- Vil du gøre noget for mig? - Hvad som helst.
Gå herfra og kig aldrig tilbage.
Vi må alle træffe valg i livet. Det svære er at leve med dem.
Der er ingen, der kan hjælpe os med det.
Gå nu.
Sir?
Jeg elsker virkelig din bog.
Vi må alle træffe valg i livet. Det svære er at leve med dem.
Endelig vidste Rory Jansen, hvad han måtte gøre...
...for at leve med sit.
The Window Tears...
...af Rory Jansen.
- Og den gamle mand? - Nogle uger efter Rorys besøg...
...døde den gamle, og hemmeligheden døde med ham.
Hvad han forventedes at gøre, hvad han kunne miste, skulle begrænses.
Ved at skjule hemmeligheden bag en mands liv for evigt -
- havde han afsløret en dybere og mørkere hemmelighed i sig selv.
Og det var det hele - slut.
Hverken morale, tilrettevisning eller nogen enestående indsigt -
- andet end troen på, at man, efter at have begået en stor fejltagelse -
- kan leve videre og måske endda leve godt.
Alle skal sove om natten.
Hvad skete der egentlig, efter at han havde bildt sig selv det der ind?
- Det har jeg lige sagt. - Sig sandheden.
Han går videre. Han lever og skriver, så godt han nu kan.
- Hans liv er succesrigt. - Sludder.
Jeg taler ikke om bogen. Du undgår spørgsmålet. Sig sandheden.
Hvad er du bange for, Clay?
- Det må du fortælle mig? - Hvad?
Sig, hvad du tror. Du er så smart -
- fordi du kom med hertil og fik mig til at snakke.
Du opfører dig gammelklogt og udfordrende -
- citerer Shakespeare og vifter med øjenvipperne. Sig, hvad du tror.
Hvad sker der med dem?
- Jeg... - Nej, nej.
Fortæl, hvad der sker med Rory og Dora, ellers kan du gå.
Det går ad helvede til for ham.
Fortsæt.
Han kan måske glemme.
Han kan måske skrive og skabe.
Men han vil aldrig selv tro på det.
Han har misbrugt chancen for at finde ud af det.
Ikke dårligt.
Eller også kan han ikke skrive, selv om han førte folk bag lyset.
Endnu bedre.
Ægteskabet revner måske, fordi de minder hinanden om sandheden.
Udadtil kan han måske bære en maske af selvtillid og forfinelse.
Men om natten kan han ikke sove...
...for når han lukker øjnene, ser han stadig den gamle mands ansigt.
Eller også ser han sit eget ansigt -
- og den gamle mand er kun en beretning, han har fundet på.
Eller også befinder han sig pludselig i sin fine New York-lejlighed -
- med en kvinde, der er alt for ung til ham -
- og han fortæller hende udslidte, gamle historier -
- fordi hun tror, at han har noget at tilbyde hende.
Du er meget begavet, Daniella.
Men før eller senere må du vælge mellem fiktion og virkelighed.
De to står hinanden meget nær, men de rører aldrig hinanden.
De er to vidt forskellige ting.
Hvad er der?
- Vil du ikke have mig? - Nej, nej, nej...
Du fordrejer ikke hovedet på mig. Jeg vil det her. Jeg vil have dig.
Jeg...
Du må hellere gå.
Ønsker du virkelig det... Clay?
Hvad vil du egentlig?
Undskyld.