Traducerea: Dappon (alfiaro@yahoo.com)
Nu uita să-ți ții spatele drept.
Bine. Pune-ți brațul după fratele tău!
Bine. Încă o dată.
CERCUL POEȚILOR DISPĂRUȚI
Acum, să recapitulăm.
O să mergeți în cortegiu
până la directorul școlii.
În momentul acela el vă va spune
să aprindeți lumânările băieților.
Gata, băieți, să ne pregătim!
Ridicați stindardele!
TRADIȚIE
Doamnelor și domnilor... Băieți...
Lumina Cunoașterii!
Acum o sută de ani, în 1859,
41 de băieți stăteau în această încăpere.
Li s-a pus aceeași întrebare
care vă întâmpină acum și pe voi la începutul fiecărui semestru.
Domnilor, care sunt cei patru stâlpi?
Tradiție. Onoare. Disciplină. Excelență.
În primul an,
cinci elevi au absolvit Academia Welton.
Anul trecut au absolvit 51.
Și peste 75 la sută din aceștia
au mers mai departe în Ivy League.
Acest Acest gen de realizare
este rezultatul
aderării fără rezerve la principiile învățate aici.
De aceea și-au trimis părinții voștri fiii la noi.
De aceea noi suntem cea mai bună școală preuniversitară din Statele Unite!
După cum știți,
îndrăgitul nostru domn Portius de la catedra de engleză
s-a pensionat anul acesta.
Veți avea ocazia, mai târziu,
să-l cunoașteți pe înlocuitorul acestuia, domnul John Keating.
El însuși este un absolvent al acestei școli,
fiind în ultimii patru ani profesor la prestigioasa școală Chester din Londra.
Richard, ți-ai uitat geamantanul!
Mă bucur că ați putut veni.
Ca de obicei, captivantă festivitate, dr. Nolan.
- Bună ziua, dr. Nolan. - Mă bucur că sunteți din nou aici.
- El e fiul nostru cel mai mic, Todd. - Domnule Anderson...
Trebuie să te străduiești din răsputeri, tinere
fratele tău a fost unul dintre cei mai buni elevi.
Mulțumesc.
- Frumoasă festivitate. - Mulțumesc. Mă bucur că v-a plăcut.
- Gale... - Tom!
- Mă bucur să te revăd. - Bună ziua, domnule Nolan.
Neil, ne așteptăm la lucruri mari din partea ta, anul acesta.
Mulțumesc domnule.
- Nu ne va dezamăgi. Nu-i așa, Neil? - Voi face tot posibilul, domnule.
- Hai, fiule. - Fruntea sus.
- Bine... - Gata cu lacrimile.
Nu vreau să merg acolo...
- Am să vin cu tine. - Să fii băiat cuminte. Să-ți faci lecțiile.
Hei, am auzit că vom fi colegi de cameră.
- Eu sunt Neil Perry. - Eu sunt Todd Anderson.
- De ce ai plecat de la Balincrest? - Și fratele meu a terminat aici.
Așadar tu ești acel Anderson...
- Asta e pentru sinusurile lui. - Da, înțeleg.
Dacă are probleme cu gâtul, îi dați una din astea,
iar dacă are probleme cu respirația, îi dați vreo două din acestea.
Bine.
- Ți-ai luat vaporizatorul? - Da, e în camera mea.
- Ce mai faci, Neil? - Salut, Knox!
Neil, învățăm la noapte?
- Da, desigur. - Ai fost ocupat, ca de obicei, nu?
Am auzit că ești cu un puști nou în cameră. E cam scorțos!
Ascultă, nu-l băga în seamă pe Cameron.
Așa s-a născut el, cu gura mare. Înțelegi ce vreau să spun?
Se zvonește că ai urmat cursurile de vară.
Da, chimie. Tatăl meu crede că ar trebui să mi-o vâr în cap.
- Vara ta cum a fost, șmechere? - Grozavă...
- Meeks, ușa! Închide-o! - Da, domnule.
Domnilor, care sunt cei patru stâlpi?
Imitație. Groază. Decadență. Excrement.
Bun. Studiul în grup.
Meeks e foarte bun la latină. Eu mă descurc cu limba engleză.
Dacă vreți, putem forma un grup de studiu.
Cameron m-a rugat și el. Se supără careva dacă-l includem și pe el?
Și care-i specialitatea lui? Pupatul în fund?
- Haide Doar e colegul tău de cameră. - Asta nu-i vina mea.
Îmi cer scuze. Numele meu e Stephen Meeks.
O, el e Todd Anderson.
- Încântat. - Încântat de cunoștință.
Charlie Dalton.
Knox Overstreet.
Fratele lui Todd a fost Jeffrey Anderson.
- Da, îl știu. - Ce știi tu?
- Valedictorian. Elev de Merit Național. - În cazul ăsta...
Bun venit la Hellton!
E foarte dificil aici, într-adevăr. Doar dacă nu ești un geniu, ca Meeks.
Mă lingușește. De aceea îl ajut la latină.
Și la engleză. Și la trigonometrie.
E deschis.
Tată... Am crezut că ai plecat.
- Domnule Perry... - Nu vă ridicați, băieți.
Neil, am vorbit adineaori cu domnul Nolan.
Cred că te-ai implicat în prea multe activități extrașcolare în semestrul acesta
și am hotărât să renunți la revista școlii.
Dar anul acesta sunt redactor șef.
Îmi pare rău, Neil.
- Dar, tată, nu pot. N-ar fi corect. - Băieți... Scuzați-ne o clipă.
Să nu mă mai contrazici niciodată în public. Ai înțeles?
- Tată, nu te contraziceam - După ce termini facultatea de medicină
și ajungi pe picioarele tale, o să faci orice dorești.
Dar, până atunci vei face așa cum decid eu. E clar?
Da, domnule. Îmi pare rău...
Știi cât de mult înseamnă asta pentru mama ta, nu-i așa?
Da, domnule.
Știi cum sunt eu, întotdeuna mă înham la prea multe lucruri.
Ei, așa te vreau.
- Dacă ai nevoie de ceva, să mă anunți. - Da, domnule.
De ce nu te lasă să faci ce vrei tu?
Da, Neil. Impune-te. Nu se poate mai rău decât atât.
Ăsta da, sfat inteligent! Așa cum vă impuneți și voi în fața părinților voștri?
Domnul Viitor Avocat și domnul Viitor Bancher?
De acord, nici mie nu-mi place asta.
Atunci nu mă învăța tu cum să vorbesc cu tatăl meu!
- Toți sunteți exact ca mine. - Bine, bine... Doamne!
- Și ce faci atunci? - Ceea ce trebuie să fac.
- Renunț la revista școlii. - Mie nu mi-ar părea prea rău.
Ăia nu-s decât o gașcă de cretini care încearcă să-l impresioneze pe Nolan.
Nu-mi pasă. Nu dau doi bani pe nici unul din ei.
- Ei bine Latina la ora 8 în camera mea? - Da.
- Sună bine. - Todd, ești binevenit să ni te alături.
- Să vii și tu, prietene! - Mulțumesc.
Mai încet, băieți!
Încet, adunătură de puști la pubertate!
Alegeți trei experiențe de laborator din lista de proiecte
și faceți referate asupra lor pe care le predați la fiecare cinci săptămâni.
Primele 20 de întrebări de la sfârșitul capitolului unu sunt tema pentru mâine.
- Agricolam... - Agricolam.
- Agricola... - Agricola.
- Agricolae... - Agricolae.
- Agricolarum... - Agricolarum.
- Agricolis... - Agricolis.
- Agricolas... - Agricolas.
- Agricolis... - Agricolis.
- De la început, vă rog. Agricola... - Agricola.
Studiul trigonometriei cere precizie absolută.
Dacă vreunul din voi nu reușește să facă niciunul din aceste proiecte,
i se va scădea un punct din nota finală.
Dați-mi voie să vă previn. Să nu mă puneți la încercare în privința asta.
Hei, Spaz Spaz!
Haideți...
- Să mergem... - Haideți, băieți!
"O, Căpitane, Căpitanul meu!"
Cine știe de unde este asta?
Nimeni?
Nicio idee?
E dintr-o poezie de Walt Whitman despre domnul Abraham Lincoln.
În clasa voastră puteți să-mi spuneți ori domnule Keating...
ori, dacă sunteți ceva mai îndrăzneți...
"O, Căpitane, Căpitanul meu!"
Acum dați-mi voie să spulber câteva zvonuri ca să nu mai aud bârfe.
Da, am studiat și eu în Hellton și am supraviețuit.
Și Nu!
La vremea aceea nu eram gigantul înțelept pe care-l vedeți acum în fața voastră.
Eram echivalentul intelectual a 45 kg de slăbiciune.
Când mergeam pe plajă, oamenii îmi aruncau în față cărțile lui Byron.
Acum...
Domnul... Pitts?
Nefericit nume.
Unde ești?
Domnule Pitts... Deschide, te rog, manualul la pagina 542.
Citește prima strofă din poezia pe care-o găsești acolo.
"Fecioarelor, nu irosiți timpul"?
Da, aceea.
Se potrivește, nu-i așa?
"Culege trandafirii cât mai poți,"
"Căci timpul zboară"
"Și floarea ce-ți zâmbește azi, Chiar mâine o să moară."
Mulțumesc, domnule Pitts.
"Culege trandafirii cât mai poți."
Expresia în latină pentru acest sentiment este "Carpe diem".
Cine știe ce înseamnă expresia?
Carpe diem. Asta înseamnă "Trăiește clipa".
- Foarte bine, domnule... - Meeks.
Meeks. Alt nume neobișnuit.
Trăiește clipa.
"Culege trandafirii cât mai poți."
De ce folosește scriitorul aceste cuvinte?
- Pentru că se grăbea. - Nu! Ding!
Mulțumesc, oricum, pentru participare.
Pentru că suntem hrană pentru viermi, copii.
Deoarece, credeți ori nu, fiecare persoană din această încăpere
va ajunge într-o zi când se va opri din respirat, se va răci și va muri.
Aș vrea să veniți puțin mai aproape
și să priviți la câteva din chipurile din trecut.
Ați trecut pe lângă ele de multe ori. Dar nu cred că le-ați privit cu atenție.
Nu sunt chiar atât de diferite de ale voastre, nu-i așa?
Aceleași tunsori...
Plini de hormoni, exact ca voi.
Invincibili, exact cum vă simțiți și voi.
Întreaga lume era a lor.
Credeau că s-au născut pentru lucruri mărețe,
așa cum cred și mulți dintre voi.
Ochii lor erau plini de speranță, asemenea cu ai voștri.
Oare n-au așteptat ei până când a devenit prea târziu
să facă din viețile lor măcar o frântură din ce ar fi putut face?
Fiindcă, vedeți, domnilor...
băieții ăștia sunt acum îngrășământ pentru narcise.
Și dacă îi ascultați mai de aproape,
îi puteți auzi șoptind moștenirea lor pentru voi.
Hai, apropiați-vă!
Ascultați... Îi auziți?
Carpe...
Auziți?
Carpe...
Carpe diem...
Trăiți clipa, băieți!
Faceți-vă viețile extraordinare!
- A fost ciudat. - Dar diferit.
Chiar înfricoșător, pentru mine.
Credeți că ne va asculta din chestia asta?
Haide, Cameron, tu chiar n-ai înțeles nimic?
Ce? Ce?
Să mergem, băieți, grăbiți-vă! La tine mă refer, Dalton!
Cine e pentru o mică întâlnire diseară, băieți?
- Eu. - Ce?
Nu pot veni. Trebuie să merg la cină la familia Danburry, în seara asta.
Danburry? Cine-s ăștia?
- Oameni importanți. - Cum de te-ai învârtit de invitația asta?
Sunt prieteni de-ai tatălui meu. Cred că au vreo 90 de ani.
Orice e mai bun decât terciul de aici, Knox.
- Așa zic și eu. - Da, mai vedem noi.
Tu vii cu grupul de studiu în seara asta?
Nu... Trebuie să învăț la istorie.
Cum vrei.
Trăiește clipa!
Ești gata, Overstreet?
Sunt gata, domnule.
- Chet, vrei să deschizi tu ușa? - Nu pot, mama.
O deschid eu!
Pot să te ajut cu ceva?
Bună...
Sunt Knox Overstreet.
- Dr. Hager... - Bună ziua.
Asta e casa familiei Danburry, nu-i așa?
- Ai venit la Chet? - Sunteți doamna Danburry?
Nu!
Scuzați-mă... Mulțumesc, Chris. Eu sunt doamna Danburry.
- Tu trebuie să fii Knox. - Da.
E bine la ora 9? Te rog, intră.
- Chris, hai odată, ce faci! - Chet, vin acum!
Knox. Ce mai faci? Joe Danburry.
- Încântat de cunoștință, domnule. - E leit tatăl său, nu-i așa?
- El cum se mai simte? Haide, intră. - Chris!
Minunat! Tocmai a prins un proces pentru G. M.
Știu cum e... Așa tată, așa fiu, nu?
Înlocuiește numerele astea cu x și y.
- Asta știu. - Atunci care-i problema?
Cum a fost cina?
Ce?
Cum a fost cina?
Oribilă.
De ce? Ce s-a întâmplat?
În seara asta
am cunoscut cea mai frumoasă fată
pe care am văzut-o vreodată în viața mea.
- Ești nebun? Și ce-i rău în asta? - E aproape logodită.
Cu Chet Danburry...
Tipul ăsta e o huidumă.
- Păcat. - Păcat?
E mai rău decât păcat, Pittsie. E o tragedie.
O fată așa de frumoasă îndrăgostită de un cretin ca ăsta!
Tot ce e bun aparține idioților. Doar știi asta.
Da Uit-o. Mai bine deschide-ți cartea de trigonometrie și încearcă să...
Nu pot s-o uit pur și simplu, Cameron.
Și în nici un caz nu mă pot gândi acum la trigonometrie.
Am reușit!
Bine, domnilor. Mai aveți cinci minute.
Haideți!
- Ai văzut-o dezbrăcată? - Foarte nostim, Dalton!
Sper că n-ai în poală un radio, domnule Pitts.
Nu domnule. E un montaj pentru școală.
Un radar
Domnilor, deschideți cărțile la pagina 21 din introducere!
Domnule Perry, ești amabil să citești primul paragraf din prefață,
intitulat "Cum să înțelegem poezia".
"Cum să înțelegem poezia", de dr. J. Evans Pritchard, Ph. D.
"Pentru a înțelege pe deplin poezia, în primul rând trebuie să simțim"
"ritmul, rima și stilul poeziei."
"Apoi să ne punem două întrebări."
"Prima: Cât de frumos este ilustrat obiectivul poeziei?"
"Și a doua: Cât de important este acel obiectiv?"
"Prima întrebare evaluează perfecțiunea poeziei,"
"iar a doua, importanța sa."
"Și, din clipa în care găsim răspunsurile la aceste întrebări,"
"determinarea măreției unei poezii devine relativ simplă."
"Dacă nota poeziei pentru perfecțiune e trecută pe axa orizontală a unui grafic"
"și importanța ei pe axa verticală,"
"atunci, calculând aria totală a poeziei,"
"obținem măreția ei."
"Un poem de Byron poate atinge o valoare mare pe verticală,"
"însă doar una mică pe orizontală."
"Pe de altă parte, un sonet de Shakespeare"
"ar atinge valori mari atât pe axa orizontală cât și pe cea verticală,"
"rezultând o arie totală foarte mare,"
"arătând, astfel, că poezia este într-adevăr măreață."
"Pe măsură ce citiți poeziile din această carte, folosiți acest sistem de evaluare."
"Pe măsură ce crește abilitatea voastră de a evalua poeziile prin această metodă,
"va crește și plăcerea și capacitatea voastră de a înțelege poezia."
Excrement.
Asta cred eu despre ce a spus domnul J. Evans Pritchard.
Noi nu săpăm șanțuri. Noi discutăm despre poezie.
Vreau să spun că nu poți descrie poezia ca pe un concurs de dans!
"Îmi place Byron. Îi dau nota 42, dar nu pot dansa după el."
Aș vrea să rupeți pagina aceea.
Haideți... Rupeți toată pagina!
Ați auzit bine. Rupeți-o!
Rupeți-o!
Hai, rupeți-o!
Mulțumesc, domnule Dalton.
Domnilor, știți ce? Nu rupeți numai pagina aia.
Rupeți întreaga introducere. Vreau să dispară, nu lăsați nimic.
Rupeți-o!
Dispari J. Evans Pritchard, Ph. D.!
Rupeți-o!
Nu vreau să aud decât cum îl rupeți pe domnul Pritchard!
Vom găsi noi o altă întrebuințare pentru hârtia asta!
Manualul ăsta nu e Biblia. Nu veți arde în iad pentru asta.
Haideți! Curățați totul! Nu vreau să mai rămână nimic din ea.
- N-ar trebui să facem asta... - Rupe! Rupe! Rupe!
Da! Rupeți!
Ce naiba se întâmplă aici?
- Nu aud destule pagini smulse. - Domnule Keating...
Domnule McAllister.
Îmi cer scuze. N-am știut că sunteți aici.
- Sunt. - A, deci, sunteți...
Scuzați-mă...
Rupeți în continuare, domnilor!
Aceasta este o bătălie, un război.
Și dacă-l pierdeți, vă pierdeți inimile și sufletele.
Mulțumesc, domnule Dalton.
Armate de academicieni se întrec să măsoare poezia.
Nu! Noi n-o să facem asta aici! Gata cu domnul J. Evans Pritchard!
Acum veți învăța să gândiți din nou pentru voi înșivă.
Veți învăța să savurați cuvintele și limba.
Nu contează ce v-au spus alții,
cuvintele și ideile pot schimba lumea.
Văd iar privirea aceea în ochii domnului Pitts,
ca și cum literatura secolului 19 nu are nimic de a face
cu frecventarea unei facultăți de economie sau de medicină.
Așa e? Poate că da.
Domnule Hopkins, poate că ești de acord cu el gândind:
"Da, ar trebui pur și simplu să-l studiem pe domnul Pritchard,
"să-i învățăm metoda și să ne vedem cuminți de treaba noastră."
ca să ne atingem celelalte scopuri.
Am un mic secret pentru voi. Veniți mai aproape.
Apropiați-vă!
Nu citim și nu scriem poezii doar pentru că e drăguț.
Citim și scriem poezii pentru că aparținem rasei umane.
Iar rasa umană e plină de pasiune.
Medicina, dreptul, economia, ingineria,
toate acestea sunt preocupări nobile și necesare pentru a întreține viața.
Dar poezia...
frumusețea, romantismul, dragostea...
Pentru acestea trăim!
Dacă ar fi să citez din Whitman:
"Vai mie! O, viață a întrebărilor necontenite."
"A nesfârșitelor cohorte de necredincioși.
"A orașelor înțesate de nătângi."
"Ce-i bun în toate astea? Vai mie! O, viață!"
"Răspunsul: Pentru că ești aici."
"Pentru că există viață și identitate."
"Pentru că teatrul vieții va continua, și tu poți avea replica ta."
"Pentru că teatrul vieții va continua și tu poți avea replica ta."
Care este oare replica voastră?
Pentru tot ceea ce am primit,
să-I mulțumim cu pioșenie lui Dumnezeu.
Amin.
Ce lecție interesantă ai avut astăzi, domnule Keating!
Îmi cer scuze dacă te-a șocat, domnule McAllister.
Nu trebuie să te scuzi. A fost foarte fascinantă,
chiar dacă urma o linie cel puțin ciudată.
Așa crezi?
Îți asumi un mare risc încurajându-i să devină artiști, John.
Atunci când vor descoperi că nu sunt Rembrandt, Shakespeare sau Mozart,
te vor urî pentru asta.
Nu vorbeam de artiști, George, ci de liber cugetători.
Liber cugetători la 17 ani?
Ciudat, niciodată nu m-am gândit că ai putea fi cinic.
Nu cinic.
Realist.
"Arată-mi o inimă neîncătușată de vise prostești"
"iar eu am să-ți arăt un om fericit."
"Doar în vise, omul e cu adevărat liber"
"Așa a fost dintotdeauna și totdeauna la fel va fi."
Tennyson?
Nu... Keating.
Hei, am găsit anuarul ăsta la bibliotecă.
Ascultați aici. Căpitanul echipei de fotbal.
Redactor la revista școlii. A urmat la Cambridge.
Un om drept și membru al "Cercului Poeților Dispăruți".
"Omul gata să facă de toate".
Un om drept? Domnul "K" a fost un zbir.
Ce înseamnă "Cercul Poeților Dispăruți"?
- Nu știu. - E vreo poză acolo?
Nu știu. Doar atât scrie.
Băieți, ne vedem după ce terminați prânzul.
Domnule Keating?
Domnule Keating!
Domnule?
- Spune altceva. - Oh, Căpitane, Căpitanul meu?
Domnilor...
Tocmai ne uitam printr-un anuar mai vechi.
O, Dumnezeule!
Nu, nu sunt eu...
Stanley "Scula" Wilson...
- Doamne... - Ce era "Cercul Poeților Dispăruți"?
Mă îndoiesc că actuala conducere ar privi cu ochi buni chestia asta.
De ce? Ce a fost?
- Domnilor, puteți păstra un secret? - Desigur.
Cercul Poeților Dispăruți și-a propus să soarbă esența vieții.
Este un pasaj din Thoreau pe care-l citeam la începutul fiecărei întâlniri.
Ne adunam în vechea peșteră indiană
și citeam pe rând poezii din Thoreau, Whitman, Shelley... Titanii.
Chiar și versuri proprii.
Și sub farmecul momentului, lăsam poezia să-și facă magia.
Vreți să spuneți că erați o gașcă de băieți care vă adunați și citeați poezii?
Nu, domnule Overstreet. Nu eram doar băieți.
Nu eram cine știe ce organizație grecească. Noi eram romantici.
Nu doar citeam poezie,
o lăsam să se scurgă de pe limbile noastre precum mierea.
Spiritele ni se înălțau, femeile leșinau și zeii se nășteau, domnilor.
Nu e chiar o idee rea să-ți petreci seara, nu?
Mulțumesc, domnule Perry, pentru această călătorie în adâncul memoriei.
Ardeți-o!
Mai ales fotografia mea.
- Cercul Poeților Dispăruți... - Ce?
- Eu zic să mergem diseară. - Diseară?
- Stai o clipă. - Mergem toți?
- Unde-i peștera aia de care vorbea? - E peste râu, știu eu unde este.
Sunt câțiva kilometri până acolo.
- Mie mi se pare plictisitor. - Atunci nu veni!
- Știi ce pedepse putem lua pentru asta? - Atunci nu veni! Te rog...
Nu vreau să spun decât că trebuie să fim atenți.
- Nu putem fi prinși. - Nu zău, Sherlock?!
Băieți! Grăbiți-vă!
- Bun. Cine merge? - Haide, Neil. Hager e chiar..
Lasă-l pe Hager! Cine merge?
Eu merg.
Vă avertizez! Mișcați-vă!
Merg și eu.
- Nu știu, Neil. - Ce? Pitts! Pittsie, te rog...
- E îngrijorat de notele lui. - Îl poți ajuta tu, Meeks.
Ce-i asta? Un grup de studiu la miezul nopții?
Lasă asta, Pitts. Vii și tu. Meeks, și pe tine te macină notele?
- Eu încerc orice, măcar o dată. - Cu excepția sexului.
- Ha, ha, ha. - Eu vin doar dacă suntem prudenți.
- Dar tu, Knox? - Nu știu, Charlie.
Haide, Knox. Te va ajuta s-o cucerești pe Chris.
Da? Cum?
- "...Femeile leșinau". - De ce leșinau?
Charlie, spune-mi de ce leșinau! Charlie!
Bine, mergem de-a lungul râului până la cascadă.
Aici e. Trebuie să fie în stâncile alea.
Nu știu, începe să devină periculos.
- Atunci de ce nu rămâi acasă? - Ești nebun!
Pentru Dumnezeu, încetați cu discuțiile și stați jos!
- Todd, tu mergi diseară? - Nu.
De ce nu? Ai fost și tu acolo. L-ai auzit pe Keating.
- Tu nu vrei să faci ceva în privința asta? - Ba da.
- Dar... - Dar? Dar ce?
Keating spunea că fiecare citea poezii pe rând,
iar eu nu vreau să citesc.
Dumnezeule, tu chiar ai o problemă cu asta, nu?
Nu N-am nici o problemă.
- Neil, eu... Nu vreau s-o fac, bine? - În regulă.
Dar dacă nu trebuie să citești nimic? Dacă ai veni doar ca să asculți?
- Dar nu așa era regula... - Las-o încolo de regulă!
Dar dacă... Dar dacă băieții n-au nimic împotrivă?
Doar n-ai de gând să te duci și să-i întrebi acum?!
Nu. Nu, Neil...
- Mă întorc imediat. - Neil... Neil!
Mai tăceți odată!
Asta-i pentru astmul meu, da?
Poți să-mi dai chestia aia, te rog?
Care-i problema? Nu-ți plac șerpii?
Mergi și tu.
- Pleacă de lângă mine, bine? - De ce nu-ți verifici buzunarele?
Haide Trebuie să mă spăl pe dinți.
Lăsați gălăgia acolo!
CINCI SECOLE DE POEZIE
De citit la începutul întrunirii Cercului poeților dispăruți
Haideți, haideți...
- Sunt un poet mort! - La dracu, Charlie!
- Băieți, pe aici! - Nostim Chiar că ești nostim.
E umezeală.
Dumnezeule, tu vrei să ne asfixiezi aici?
Nu, nu. Fumul iese prin crăpătura aia din tavan.
Ai pățit ceva?
Bine, dă-l încolo de foc!
Să începem, domnilor.
Declar redeschis Cercul Poeților Dispăruți.
Capitolul "Welton".
Ședința va fi prezidată de mine sau de oricare dintre cei prezenți aici.
Todd Anderson, deoarece nu dorește să citească,
va fi secretarul ședințelor.
Acum am să citesc tradiționalul mesaj de început
al unui membru al clubului, Henry David Thoreau.
"Am fugit în păduri pentru că doream să trăiesc liber."
"Doream să trăiesc intens și să sorb toată măduva vieții."
Subscriu la asta.
"Ca să dau deoparte tot ce nu are viață"
"și atunci când va fi să mor,
"să nu descopăr că încă nu apucasem să trăiesc."
Keating a însemnat o mulțime de alte pagini, aici.
Gata, atenție la mine!
Goliți-vă buzunarele! Puneți aici tot ce aveți!
În noroi? Vrei să punem mâncarea în noroi?
Meeks, întinde haina ta ca să facem un picnic!
Puneți totul pe haina lui Meeks.
Să nu păstrați nimic pentru voi!
- Voi întotdeauna îmi furați țigările. - Stafide?
- Da... - Stați puțin!
- Cine a pus jumătate de rulou? - Am mâncat cealaltă jumătate.
- Haide! - Ce? Vrei s-o scot înapoi?
Era o noapte neagră și ploioasă. O bătrână
căreia îi plăcea să joace puzzle,
stătea singură în casă, la tabla ei de puzzle.
Și pe măsură ce așeza piesele una lângă alta,
descoperea, spre surprinderea sa,
că imaginea care se forma era chiar imaginea propriei camere.
Iar persoana din centrul desenului era chiar ea.
Cu mâinile tremurânde, bătrâna pune ultimele patru piese
și vede cu groază imaginea unui nebun în cadrul ferestrei.
Ultimul lucru pe care a mai apucat să-l audă bătrâna
a fost zgomotul geamului spart.
- Nu! - Ba da, așa e.
Am o poveste mai bună ca asta.
Era odată un cuplu de tineri căsătoriți
care conduceau noaptea prin mijlocul unei păduri.
La un moment dat, rămân fără benzină și apare un nebun...
Cu o chestie în mână?
Mie îmi place povestea asta!
- Eu ți-am spus-o. - Nu-i adevărat!
Ți-am spus-o în tabăra din clasa a VI-a.
"Într-o cocioabă, pe Shanking Road,"
"Trăia un om pe nume William Bloat."
"Și avea o nevastă  ce mai năpastă -,"
"Care-i făcea viața nenorocită."
"Dar într-o zi, pe înserat, Pregătită de înnoptat,"
"El gâtul i l-a tăiat."
De aici începe să devină mai rău.
Vreți să ascultați o poezie adevărată?
- Vrei cartea? - Nu, nu-mi trebuie.
- De ce? Ai adus alta? - Ai învățat-o pe de rost?
- O poezie originală de Charlie Dalton. - Originală?!
- Stai în mijloc. - Ăsta-i un moment istoric!
De unde ai făcut rost de aia?
"Să iubesc vrei să mă-nveți?"
"Mai ai multe de aflat."
"Eu sunt profesor în a iubi."
"Zeul iubirii, dacă așa ceva ar fi,"
"De la mine-ar avea de-nvățat a iubi."
Tu ai scris-o?
Abraham Cowley.
- Bun. Cine urmează? - Alfred Lord Tennyson.
"Veniți, prieteni,"
"Încă nu e târziu să căutăm o lume nouă."
"Căci hotărât sunt să navighez și după asfințit."
"Chiar dacă nu mai avem puterea"
"care odată muta din loc cerul și pământul."
"Dar suntem ceea ce suntem:
"un singur ritm de inimi eroice"
"slăbite de timp și soartă, dar puternice în dorința"
"de a lupta, a căuta, a găsi,
"și de a nu plânge."
"Apoi am avut credință și am avut o viziune.
"Nu puteam scăpa fără să cad în derizoriu.
"Atunci am văzut Congo șerpuind prin negură
și tăind pădurea cu-a lui coadă galbenă."
"Atunci am văzut Congo șerpuind prin negură
"și tăind pădurea cu-a lui coadă galbenă.
Atunci am văzut Congo șerpuind prin negură
și tăind pădurea cu-a lui coadă galbenă.
Atunci am văzut Congo șerpuind prin negură
și tăind pădurea cu-a lui coadă galbenă!
Atunci am văzut Congo șerpuind prin negură
și tăind pădurea cu-a lui coadă galbenă!"
Un om nu este "foarte obosit". Este "extenuat"!
Și nu folosiți expresii ca "foarte supărat". Folosiți...
Spune dumneata, domnule Overstreet, leneș ce ești.
- "Morocănos"? - Exact! Morocănos!
Limba s-a dezvoltat cu un singur scop care este... Domnule Anderson?
Haide, ești om sau o amibă?
Domnule Perry?
- Pentru a comunica? - Nu!
Pentru a cuceri femeile!
Astăzi vom începe să vorbim...
despre William Shakespeare.
O, Doamne!
Știu. Multora dintre voi vă place acest subiect
la fel de mult cum vă place să săpați șanțuri.
Vom vorbi despre Shakespeare
ca despre cineva care a scris lucruri extrem de interesante.
Mulți dintre voi îl cunoașteți pe Shakespeare numai din asta:
"O, Titus, adu-ți prietenul încoace!"
Dar dacă l-ați văzut pe domnul Marlon Brando,
știți că Shakespeare poate să sune și altfel:
"Prieteni, romani, cetățeni, aplecați urechea la mine".
Ați putea, de asemenea, să vi-l imaginați pe John Wayne jucându-l pe Macbeth:
"E un pumnal acela pe care-l văd în fața mea?"
"Câini, domnule? O, nu acum."
"Îmi place, din când în când, câte un câine gustos."
"Poți face trei feluri de mâncare dintr-un singur câine."
"Începi cu o salată de câine."
"Apoi, pentru felul principal, un mușchi flambat,"
"iar pentru desert, o înghețată Pechinez".
Și în plus, poți să te scobești între dinți cu o ghiară mică."
De ce m-am urcat aici? Știe careva?
- Ca să fiți mai înalt. - Nu!
Mulțumesc de participare, domnule Dalton.
M-am urcat pe catedră
ca să-mi reamintesc că tot timpul trebuie să privim lucrurile din unghiuri diferite.
Lumea se vede altfel privită de aici.
Nu mă credeți?
Convingeți-vă singuri. Haideți!
Haideți!
Chiar atunci când credeți că știți ceva cu certitudine,
trebuie să priviți și din alt unghi.
Chiar dacă pare ridicol sau greșit,
trebuie să încercați.
Când citiți ceva, nu luați în considerare doar ceea ce gândește autorul.
Țineți cont de ce gândiți voi.
Băieți, trebuie să vă străduiți să vă găsiți propria voce.
Cu cât veți aștepta mai mult,
cu atât e mai puțin probabil să v-o găsiți vreodată.
Thoreau spunea: "Majoritatea oamenilor trăiesc o viață de o disperare mută."
Să nu vă resemnați cu asta!
Evadați!
Nu vă aruncați în prăpastie ca oile! Priviți în jur!
Așa, domnule Priske. Mulțumesc! Da!
Îndrăzniți să priviți mai departe și să găsiți pământuri noi.
Ca temă suplimentară pentru eseu,
vreau să compuneți o poezie, o lucrare originală.
Chiar așa!
O veți citi, cu glas tare, în fața clasei. Luni.
Bon chance, domnilor!
Domnule Anderson.
Să nu-ți închipui că nu știu că această temă te sperie al dracului de tare,
cârtiță ce ești!
Vâsliți cu mai multă forță!
Am reușit, Pittsie! Am reușit!
Radio America Liberă!
- Știu! - Ce anume?
Ceea ce-mi doresc să fac. Ceea ce mă atrage cu adevărat.
- "Visul unei nopți de vară". - Exact.
- Ce-i asta? - E o piesă de teatru, prostule.
Știu asta. Dar ce legătură are cu tine?
Se va juca la Sala Henley.
Și angajează actori. Angajează actori!
- Da, și? - Și!
Am să joc.
Da! Da! Am să fiu actor! De când mă știu, îmi doresc să fac asta!
Anul trecut am încercat să merg la audițiile din stagiunea de vară,
dar, bineînțeles, tatăl meu n-a vrut să mă lase.
Pentru prima dată în viață, știu ce vreau să fac.
Și pentru prima dată, chiar am s-o fac,
indiferent dacă tatăl meu mă lasă sau nu!
- Carpe diem! - Neil, Neil, mai ușor!
Cum ai să joci în piesă dacă tatăl tău nu te lasă?
În primul rând trebuie să obțin rolul, apoi am să mă gândesc și la asta.
Dar n-o să te omoare dacă află că ai fost pentru audiții fără să-i spui?
Nu, nu, nu. El n-o să să afle nimic din toate astea.
- Bine, dar asta-i imposibil. - La dracu! Nimic nu-i imposibil.
Atunci de ce nu-l suni să-i spui despre ce e vorba și poate că va zice da.
Asta-i bună!
Dacă nu-i spun nimic, cel puțin știu că nu-i încalc cuvântul.
- Da, dar el deja a spus "nu"... - Isuse! Todd, tu de partea cui ești?
Încă nici nu am primit rolul.
Nu pot nici măcar să visez la asta?
- Vii la întrunire? - Nu știu. Poate că da.
Ceea ce spune domnul Keating nu înseamnă chiar nimic pentru tine?
- Ce vrei să spui cu asta? - Faci parte din club!
Iar a face parte din club înseamnă să fii mișcat de aceste lucruri.
Tu arăți la fel de mișcat precum o hazna.
- Atunci vrei să ies din club? - Nu! Vreau să fii în club.
Dar a face parte din club înseamnă că trebuie să faci ceva, nu doar să fii acolo.
Ascultă, Neil, apreciez grija ta, dar...
Eu nu sunt ca tine, da? Tu
Tu vorbești iar oamenii te ascultă.
Eu... eu nu sunt ca tine.
- Și nu crezi că ai putea fi? - Nu!
Nu știu, dar nu despre asta e vorba.
Ideea e că nu poți face nimic în privința asta, așa că mai bine las-o baltă!
Pot să-mi port și singur de grijă. Da?
Nu...
Cum adică, nu?
Nu.
Dă-mi-o înapoi, Neil!
- Dă-mi caietul înapoi! - "Visam la ziua de mâine..."
- E o poezie! - Neil!
Sunt urmărit de Walt Withman!
Bine! Bine!
Ce dracu faceți? Eu încerc să învăț...
Hei! Neil, dă-mi înapoi...
Nu fi măgar!
Dă-mi-o!
Charlie!
Dă-mi înapoi cartea!
Bun, toată lumea în autobuz!
Haideți! Urcați în autobuz, băieți!
Fanaticii pot să se certe între ei care sport sau joc e mai bun decât altul.
Pentru mine sportul reprezintă o șansă
de a împinge spre perfecțiune și alte părți ale ființei umane.
Vreau să veniți cu toții aici și să luați câte o bucată de hârtie
pe care să scrieți un singur rând.
Domnule Meeks, "E timpul să moștenim Pământul."
Domnule Pitts...
"Ridică-te deasupra numelui tău."
Dă astea băieților, câte una pentru fiecare!
Știi ce ai de făcut, Pitts.
"Ca să lupți pentru vise mărețe, dușmani neînfricați trebuie să înfrunți."
O spui de parcă ți-e teamă. Spune-o din nou, ca un neînfricat!
"Ca să lupți pentru vise mărețe, dușmani neînfricați trebuie să înfrunți."
Acum dă-i drumul!
Așa! Următorul!
"Să fii un marinar al lumii, legat de toate porturile."
Următorul. Mai tare!
"O, trăiesc pentru a fi stăpânul vieții, și nu sclavul ei".
"Să dărâmăm eșafoadele!
Să înaintăm în fața puștilor cu o nepăsare absolută."
Haide, Meeks! Ascultă muzica!
"Dansează, aplaudă, exaltă, strigă, sari, plutește, învârtește-te!"
Da!
"O, să trăim de acum înainte poezia unor noi bucurii!"
Hai, Charlie, lasă să-ți umple sufletul!
"Să fii cu adevărat un Zeu!"
Charlie, am primit rolul!
Am să joc rolul lui Puck! Am rolul lui Puck!
Ce-a spus?
Am rolul principal! Charlie, am reușit!
- Felicitări. - Bravo ție, Neil!
Bine, bine, bine!
Neil, cum ai de gând să procedezi?
Au nevoie de o scrisoare cu permisiunea tatălui meu și a domnului Nolan.
- Doar n-ai de gând s-o scrii tu?! - Ba da...
Neil Neil, ești nebun.
"Vă scriu
în legătură cu...
fiul meu,
Neil Perry."
E grozav!
"Pentru Chris."
Care Chris? A, Chris
Atâta dulceață e-n surâsul ei,
Și atâta strălucire în privirea ei,
E plină de viață și mă molipsește.
Acum știu că...
Îmi aparține...
E o lucrare bună. Atinge unul din subiectele importante: dragostea.
Un subiect important nu numai în poezie, dar și în viață.
Domnule Hopkins, râzi? Tu urmezi.
"Un pisoi... doarme în noroi."
Felicitări, domnule Hopkins.
E prima poezie din lume care are o valoare negativă în graficul lui Pritchard.
Noi nu râdem de tine, noi râdem cu tine.
Nu mă interesează dacă poemul tău are o temă simplă.
Uneori, cele mai frumoase poezii sunt despre lucruri simple,
cum ar fi o pisică, o floare, sau o ploaie.
Poezia poate să se nască din orice lucru care conține sămânța revelației în el.
Numai să nu lăsați ca poeziile voastre să fie obișnuite.
Bun... Cine urmează?
Domnule Anderson...
Te văd așteptând în agonie.
Haide, Todd, treci în față! Hai să te eliberăm de suferință!
Eu... nu am făcut... Nu am scris nici o poezie.
Domnul Anderson crede că tot ceea ce simte este fără valoare și jenant.
Am dreptate, Todd? Nu asta e frica ta cea mai mare?
Ei bine, eu cred că greșești.
Eu cred că ai ceva în tine care merită o mare atenție.
"Îmi urlu...
barbarul...
YAWP...
deasupra acoperișurilor...
întregii lumi."
W. W. Din nou, unchiul Walt.
Pentru cei care nu știu, "YAWP" este un plâns puternic sau un urlet.
Acum, Todd, aș vrea să ne faci o demonstrație a unui "YOOP" barbar.
Vino aici, nu poți țipa stând jos!
Urcă-te pe scena pentru urlete.
- Yawp! - Nu un simplu "Yawp". Un YAWP barbar!
- Bine. Yawp! - Haide, mai tare...
- Yawp! - Ăsta e un șoricel. Mai tare!
- Yawp! - Doamne, băiete, urlă ca un bărbat!
- YAWP! - Asta e!
Vezi? Până la urmă ai ceva barbar în tine.
Nu scapi așa ușor. Sus în tablou este unchiul Walt.
La ce te duce cu gândul? Nu gândi. Răspunde repede.
- Un... dement. - Ce fel de dement?
- Nu te gândi, doar răspunde. - Un dement nebun.
Nu, poți mai mult decât atât.
Eliberează-ți mintea! Folosește-ți imaginația!
Spune primul lucru care-ți trece prin cap, chiar dacă e total absurd.
Un... un nebun dințos și transpirat.
Dumnezeule bun, în tine zace un poet, până la urmă.
Acum, închide ochii... Închide-i!
Descrie ce vezi.
- Mi-am închis ochii... - Da?
- Și umbra lui plutește pe lângă mine. - Un dement dințos și transpirat.
Un dement dințos și transpirat, cu o privire fixă care-mi stă pe creier.
Excelent!
Acum puțină acțiune, pune-l să facă ceva!
Își întinde mâinile spre mine să mă sugrume.
Asta e! Minunat. Minunat.
- Și tot timpul mormăie. - Ce mormăie?
- Mormăie adevăruri. - Da!
Adevărul e ca o pătură care-ți lasă întotdeauna picioarele dezgolite.
Nu-i băga în seamă! Rămâi la pătură. Povestește-mi despre pătura aia!
O tragi și o întinzi și niciodată nu-ți ajunge.
O smucești și o împingi și tot nu ne va acoperi.
De când ne ivim, plângând, până dispărem, murind,
doar fața ți-o va acoperi, oricât vei plânge, urla și jeli!
Să nu uiți niciodată asta...
- Trage puternic în piept. - Tatăl meu colecționează pipe.
- Serios? - Da, are vreo 30.
Părinții tăi colecționează pipe? Al dracului de interesant!
Haide, Knox... Zi și tu ceva!
Suntem aici pentru a da o mână de ajutor. Ce te roade?
- Chris! - Uite aici poza lui Chris!
- Pune poza asta în pipă și fumeaz-o! - Nu e deloc amuzant.
Terminați! Fumați-vă pipele...
- Neil! - Prieteni...
Ce-i chestia aia?
- E o veioză, Meeks. - Nu. Este zeul peșterii.
- Charlie, ce dracu faci? - Ce-ar fi să începem odată întrunirea asta?
Îmi trebuie puțină lumină. Cine are o lanternă?
Domnilor...
"Poezie" de Charles Dalton.
Râzând, plângând, mergând, mormăind,
Trebuie să faci mai mult, trebuie să fii mai mult.
Haos țipând, haos visând...
Trebuie să faci mai mult!
Frumos... Unde ai învățat să cânți așa?
Părinții m-au obligat ani de zile să iau lecții de clarinet!
- Îmi place clarinetul. - Eu l-am urât.
Saxofonul... Saxofonul e mai... sonoric.
Oho! "Sonoric"!
Eu nu mai suport.
Dacă n-o pot avea pe Chris, am să mă sinucid.
- Knoxious, liniștește-te... - Nu, Charlie!
Tocmai asta-i problema mea.
Am fost liniștit toată viața.
Trebuie să fac ceva.
- Unde te duci? Ce vrei să faci? - Am s-o sun.
- Are de gând s-o sune! - Așteptați-mă!
O să mă urască.
Toată familia ei o să mă urască.
Iar părinții mei o să mă omoare.
Bine, la dracu!
Aveți dreptate. Trăiește clipa!
Chiar dacă clipa asta o să-mi fie fatală.
- Alo? - Chris?
- Da. - Aici e Knox Overstreet.
A, da. Knox.
- Mă bucur că ai sunat. - Se bucură că am sunat!
Ascultă, părinții lui Chad pleacă din oraș în weekend
și vrem să organizăm o petrecere.
- Vrei să vii și tu? - Dacă vreau să vin și eu la petrecere?
- Da, spune da. - E vineri.
Bineînțeles!
- În jur de ora 7. - Minunat. Am să vin, Chris.
- Bine. - Ne vedem vineri seara.
Bine... Mulțumesc. Pe curând!
Vă vine să credeți asta?
A spus că o să mă sune.
M-a invitat să merg la o petrecere cu ea.
- Acasă la Chet Danburry. - Da.
- Și? - Și ce?
Doar nu crezi că te-a invitat să fii partenerul ei la petrecere.
Bineînțeles că nu, Charlie. Dar nu asta-i ideea!
- Nu e deloc vorba de asta! - Atunci care-i ideea?
Ideea... Charlie...
Este...
- Da? - Că s-a gândit la mine.
Am întâlnit-o doar o singură dată
și deja se gândește la mine.
La dracu, o să se întâmple, băieți.
Simt asta.
Va fi a mea.
Carpe! Carpe!
Azi nu vă dau note, domnilor. Facem doar o mică plimbare.
Asta e.
- Nu știam, dar mi s-a spus. - Nu știam, dar mi s-a spus.
- Poezia e în plus. - Poezia e în plus.
Stângul. Stângul. Stâng, drept, stângul.
Stai!
Mulțumesc, domnilor.
Dacă ați observat, la început fiecare mergea în ritmul său,
fiecare avea pasul său propriu.
Domnul Pitts nu se grăbea deloc. Știa că o să ajungă într-o zi.
Domnul Cameron. Puteai să ți-l închipui gândindu-se:
"E bine pe aici? S-ar putea, s-ar putea...
Poate că e corect. Știu asta... Dar poate că nu... Nu știu.."
Domnul Overstreet... Purtat de o forță mai adâncă. Da...
Știm asta. Da!
Dar nu i-am pus să se plimbe doar ca să râdem de ei.
Am făcut asta pentru a ilustra ideea de conformism.
Dificultatea de a vă menține părerile în fața altora.
Citesc în ochii voștri: "Eu merg în alt fel."
Acum întrebați-vă de ce ați bătut din palme?
Cu toții simțim o mare nevoie de acceptare.
Dar trebuie să credeți că opiniile voastre sunt unice, doar ale voastre.
Chiar dacă alții ar putea crede că sunt ciudate sau neavenite.
Chiar dacă toată lumea ar spune: "E greșit!"
Robert Frost spunea:
"Într-o pădure două drumuri se despărțeau, iar eu...
"Eu l-am ales pe cel mai puțin umblat.
"Și asta a schimbat totul."
Vreau să vă găsiți propriul vostru mers,
propriul vostru pas, ritm, în orice direcție.
Alegeți orice stil doriți, nu contează că e mândru sau prostesc, orice.
Domnilor, curtea vă aparține!
Nu trebuie să jucați teatru aici. O faceți doar pentru voi.
Domnule Dalton, nu vrei să ni te alături?
Eu exersez dreptul de a nu merge.
Mulțumesc, domnule Dalton. Și acesta e un punct de vedere.
Înotați împotriva curentului!
Todd?
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
- Azi e ziua mea de naștere. - Astăzi e ziua ta?
- La mulți ani! - Mulțumesc.
- Ce cadou ai primit? - Părinții mei mi-au dat asta.
Nu cumva e aceeași trusă de birou...
Da Mi-au făcut același cadou ca și anul trecut.
Poate s-au gândit că mai ai nevoie de una.
Poate că nu s-au gândit deloc.
Partea hazlie e că nu mi-a plăcut cadoul ăsta nici prima oară.
Todd, eu cred că subestimezi valoarea acestei truse de birou.
Vreau să spun...
Cine și-ar dori o minge de fotbal, sau de base-ball?
- Sau o mașină... - Sau o mașină!
Când ar putea avea o trusă de birou atât de minunată ca asta?
Adică...
Dacă eu ar fi să cumpăr o trusă de birou de două ori,
probabil că aș fi ales-o exact pe asta De fiecare dată.
Și dacă te uiți bine, are o formă...
Foarte aerodinamică, nu-i așa?
O poți simți.
Trusa asta de birou vrea să zboare.
Todd...
Prima trusă de birou zburătoare din lume.
Ei bine... Eu nu mi-aș face probleme.
Ai să primești alta anul viitor.
"Să trăiesc intens și să sorb toata măduva vieții"
"Să arunc tot ce nu are viață..."
Doamne!
- Aici este? - Da, aici e.
Intrați. Aici e peștera mea. Aveți grijă pe unde călcați.
Salut, băieți! Faceți cunoștință cu Gloria și...
- Tina. - Tina...
Aceștia sunt membrii activi ai "Cercului Poeților Dispăruți".
Hai, băieți, mișcați-vă! Faceți loc! Intrați, e vineri noaptea.
Să ne continuăm întrunirea!
Băieți, am de făcut un anunț.
În concordanță cu spiritul experiențelor pasionale ale Poeților Dispăruți,
renunț la numele Charles Dalton.
- De acum, mă voi numi Nuwanda. - Nuwanda?
Hei? Hei, Chris?
Knox!
- Bună. - Ai venit! Minunat.
- Ai venit cu cineva? - Nu.
Nu? Ginny Danburry e aici... Acum trebuie să-l găsesc pe Chet.
- Du-te în salon. Toată lumea e acolo. - Bine, dar, Chris, eu...
- Simte-te ca acasă. - Dar...
Salut, băieți...
Hei, ești fratele lui Mutt Sanders?
Bubba, nu-i așa că tipul ăsta seamănă cu Mutt Sanders?
- Ești fratele lui? - Nu-l cunosc.
- N-am auzit niciodată de el. Îmi pare rău. - Unde-ți sunt manierele, Steve?
Fratele lui Mutt Sanders stă lângă noi și nici măcar nu i-am oferit ceva de băut.
Uite, ia niște whisky, amice.
Eu... eu nu prea beau whisky.
- Pentru Mutt. - Pentru Mutt.
Pentru Mutt.
- Și cum o mai duce bătrânul Mutt? - Chiar, ce mai învârte Mutter?
Eu chiar că nu-l cunosc pe Mutt.
Pentru Puternicul Mutt.
- Pentru Puternicul Mutt. - Pentru Puternicul Mutt.
Trebuie să mă duc s-o caut pe Patsy.
- Salută-l pe Mutt din partea mea, da? - Bine.
E un tip de gașcă fratele tău, Mutt.
Începem odată întrunirea asta sau nu?
Chiar așa! Dacă nu vă țineți întrunirea,
de unde să știm dacă vrem să ne înscriem?
Să vă înscrieți?
"Pot să te asemui cu o zi de vară,
când tu ești mult mai caldă și mai minunată?"
Ce drăguț!
- Am compus-o acum, pentru tine. - Chiar așa?
Am să fac și pentru tine o poezie, Gloria.
"Pășește, frumoasă precum cerul nopții"
"Pășește, frumoasă precum cerul nopții,
fără nori, de stele luminat.
Și tot ce din lumină și întuneric e mai minunat,
pe chipul și în ochii ei se regăsește."
Ce frumos!
Mai sunt multe acolo de unde le-am scos pe astea.
Doamne, ajută-mă!
Carpe diem...
- Chet! Chet! Privește... - Ce?
- Ăla-i fratele lui Mutt Sanders. - Ce?
- Knox... - O sărută pe prietena ta!
Ce faci?
- Ce dracu faci? - Chet, Chet, nu!
- Chet, nu! Lasă-l în pace! - La dracu!
Chet, încetează!
Knox, ai pățit ceva?
Chris, pleacă dracului de lângă el!
- Chet, l-ai rănit! - Foarte bine!
- Îmi pare rău. Îmi pare atât de rău... - Nu-i nimic, e-n regulă.
Data viitoare când te văd, te omor.
Ține... Dă-o la toți.
Eu și cu Pitts lucrăm la un sistem hi-fi.
Nu cred c-o să ne fie prea greu să... să-l ansamblăm.
Da. Eu s-ar putea să mă duc la Yale.
Sau poate că nu
Voi nu simțiți lipsa fetelor aici?
- Ba da! - Ba da!
Păi tocmai de partea asta se ocupă și clubul ăsta.
Ba, mai mult, vreau să vă anunț
că am publicat în ziarul școlii un articol în numele "Poeților Dispăruți"...
Ce?
...Prin care cer ca și fetele să fie admise la Welton
- Nu se poate! - ...Și să scăpăm cu toții de chinul ăsta.
Cum ai reușit?
Sunt unul din corectorii revistei. Am strecurat articolul.
- Gata. Acum s-a terminat totul. - De ce? Nimeni nu știe cine suntem.
Crezi că nu-și vor da seama cine l-a scris?
Apoi vor veni la tine să te întrebe ce-i cu "Cercul Poeților Dispăruți".
Charlie, n-ai avut niciun drept să faci chestia asta!
- Mă cheamă Nuwanda, Cameron. - Exact. E Nuwanda.
Ce facem, ne jucăm aici sau credem într-adevăr în ceea ce spunem?
Dacă nu facem decât să ne întâlnim și să ne citim unul altuia poezii,
atunci ce sens mai are totul?
Bine... Dar tot nu trebuia să faci asta, Charlie.
S-ar putea să avem necazuri. N-ai dreptul să vorbești în numele clubului.
Nu-ți face griji pentru prețiosul tău fund!
Dacă mă prind, am să le spun că am inventat totul.
Bine...
Așezați-vă!
În numărul din această săptămână din "Welton Honor",
a apărut un articol scandalos și neautorizat.
Decât să-mi irosesc timpul prețios vânându-i pe cei vinovați,
și fiți siguri că am să-i găsesc,
vă cer ca toți aceia care aveți vreo legătură cu acest articol
să vă ridicați și să recunoașteți aici și acum.
Oricare ar fi persoanele vinovate,
asta e singura voastră șansă de a evita exmatricularea din școală.
Academia Welton. Alo?
Da, e aici... Așteptați un moment.
Domnule Nolan, e pentru dumneavostră.
E Dumnezeu!
Zice că ar trebui să avem și fete la Welton.
Șterge-ți rânjetul ăla de pe față!
Dacă dumneata crezi, domnule Dalton,
că ești primul care vrea să fie dat afară din această școală, mai gândește-te.
Au fost și alții cu astfel de idei și au eșuat la fel cum ai să pățești și dumneata.
Știi care este poziția.
Numără cu voce tare, domnule Dalton!
Unu...
Doi...
Trei...
Patru...
Cinci.
Ce înseamnă Cercul Poeților Dispăruți? Vreau nume!
- Te-a exmatriculat? - Nu.
Atunci ce s-a întâmplat?
Trebuie să-i torn pe toți, să-mi cer scuze întregii școli,
și atunci am să fiu iertat.
Și... ce ai de gând să faci?
- Charlie! - La dracu, Neil!
Numele meu e Nuwanda.
Scuzați-mă.
Pot să am o vorbă cu dumneata, domnule Keating?
Desigur.
Asta a fost prima mea clasă, John. Știai asta?
Prima catedră.
Nu știam că ați predat, domnule Nolan.
Engleză. Cu mult înaintea ta.
Mi-a fost greu să renunț, crede-mă.
Aud zvonuri despre metode neortodoxe de predare la clasa dumitale.
Nu insinuez că asta ar avea vreo legătură cu atitudinea elevului Dalton,
dar nu cred că trebuie să te avertizez eu
că băieții de vârsta lui sunt foarte influențabili.
Sunt sigur că pedeapsa pe care i-ați aplicat-o l-a influențat destul.
- Ce s-a întâmplat în curte, zilele trecute? - În curte?
- Băieții mărșăluiau, aplaudau... - Ah, atunci?
A fost un exercițiu de a demonstra o idee: pericolul conformismului.
John, programa școlară este stabilită. E verificată și dă roade.
Dacă tu o pui la îndoială, cum crezi că ai să-i poți opri pe băieți să facă la fel?
Eu am crezut întotdeauna că a educa înseamnă a-i învăța să gândească singuri.
La vârsta lor? Niciodată!
Tradiție, John. Disciplină.
Tu pregătește-i pentru universitate, de restul o să-și poarte singuri de grijă.
A început să se plimbe în jurul meu...
"Cunoști poziția, domnule Dalton."
Nu vă ridicați, domnilor.
- Domnule Keating. - Domnule Dalton...
A fost cam puerilă farsa pe care ai încercat-o azi.
Ați trecut de partea domnului Nolan?
Cum rămâne cu "Carpe diem", "Să sorbim măduva vieții" și toate astea?
A sorbi măduva vieții nu înseamnă a o ucide.
Există o vreme pentru îndrăzneală și o vreme pentru prudență.
Iar un om înțelept își dă seama când vine timpul fiecăreia.
Dar am crezut că sunteți de acord cu asta.
Nu...
Pentru mine, a fi exmatriculat nu înseamnă curaj, ci prostie.
Pentru că astfel ai rata niște șanse extraordinare.
Da? Și care ar fi astea?
În lipsă de altceva mai bun, șansa de a absolvi în clasa mea.
Ai priceput, asule?
Da, Căpitane.
Fii cu capul pe umeri.
Și asta-i valabil pentru voi toți.
- Da, Căpitane. - Da, Căpitane.
Telefon de la Dumnezeu!
Cu taxă inversă ar fi fost mult mai tare.
Bun, mai departe.
Să mai repetăm o dată, bine?
"Admirabilă încercare de a convinge, Dar cu toate astea, ascultă-mă Hermia".
Stai, stai! Emoția! Nu simt nicio emoție în ceea ce spui.
Acum o iei de mână, o conduci până aici,
te oprești, și.. "Ai dreptate, dragă Hermia."
- Ce avem la cină? - Spaghete cu pârjoale!
Păstrați și pentru mine ceva!
"Faceți de îndată loc! Oberon se arată."
- Tată... - Neil.
Înainte de a spune ceva...
- Te rog lasă-mă să-ți explic... - Să nu îndrăznești să spui ceva.
E destul răul pe care l-ai făcut pierzându-ți timpul cu...
absurditatea asta de actorie.
M-ai dezamăgit în mod deliberat.
Cum cum credeai c-o să scapi din chestia asta fără să aflu?
Răspunde-mi!
Cine te-a îndemnat să faci asta?
- E cumva profesorul ăla nou, Keating? - Nu.
Nimeni
Am crezut că am să-ți fac o surpriză. Am numai note de 10 la toate materiile.
Tu chiar credeai că n-am să aflu?
"Nepotul meu joacă într-o piesă de teatru cu fiul dumneavoastră,
mi-a spus doamna Marks.
"Nu, nu, nu!", i-am răspuns.
"Cred că vă înșelați. Fiul meu nu joacă în nicio piesă."
M-ai făcut să mint, Neil!
Mâine te duci și le spui că renunți la rol.
Nu! Nu pot.
Am rolul principal. Iar piesa se joacă mâine seară!
Nu-mi pasă nici dacă vine sfârșitul lumii mâine seară!
Tu ai terminat-o cu piesa asta.
E clar?
Da, domnule.
Am făcut o mulțime de sacrificii ca să te aduc aici, Neil.
Și n-ai să mă faci de râs tocmai acum.
Nu, domnule.
E deschis.
Neil, ce s-a întâmplat?
- Pot să vă vorbesc un minut? - Desigur. Ia loc.
- Îmi cer scuze. - Eu îmi cer scuze.
- Vrei puțin ceai? - Ceai? Sigur.
- Cu lapte sau cu zahăr? - Nu, mulțumesc.
Doamne, nu vă dau camere prea mari aici.
Face parte din jurământul monahal.
Lucrurile lumești nu trebuie să mă distragă de la predare.
- E drăguță. - Și e în Londra.
Și mi-e puțin cam greu.
- Și de ce mai stați? - Unde să stau?
Dumneavoastră puteți să mergeți oriunde, să face orice doriți.
De ce mai stați aici?
Pentru că îmi place să fiu profesor. N-aș vrea să fiu nicăieri în altă parte.
- Ce s-a întâmplat? - Tocmai am avut o discuție cu tatăl meu.
Îmi cere să renunț la piesa de teatru de la Sala Henley.
Actoria înseamnă totul pentru mine.
Vreau să spun... El nu știe asta.
Îl înțeleg și pe el.
Noi nu suntem o familie bogată ca a lui Charlie.
Dar îmi planifică toată viața și...
Niciodată nu m-a întrebat ce vreau eu de fapt.
I-ai spus vreodată tatălui tău ceea ce mi-ai spus mie acum?
Despre pasiunea ta pentru actorie? I-ai povestit despre asta?
- Nu pot. - De ce?
Nu pot să vorbesc cu el așa cum o fac cu dumneavoastră.
În cazul ăsta joci teatru și în fața lui.
Îți joci rolul de fiu ascultător.
Știu că ți pare imposibil, dar trebuie să vorbești cu el.
Trebuie să-i spui cine ești, ce simți în inima ta.
Știu dinainte ce va spune.
Va spune că actoria este doar o toană și că aș face mai bine să renunț la ea.
Ceilalți actori se bazează pe mine.
Iar tatăl meu îmi va spune să-mi scot actoria din cap, pentru binele meu.
Tu nu ești un sclav care n-are nimic de spus.
Asta nu e doar o toană. Dovedește-i-o prin convingerea și prin pasiunea ta.
Spune-i toate astea și, dacă tot nu te va crede...
Ei bine, până atunci vei absolvi școala și vei putea face orice dorești.
Nu...
Și cu piesa cum rămâne? Spectacolul e mâine seară.
În cazul ăsta va trebui să vorbești cu el până mâine seară.
- Nu există o altă cale? - Nu.
Sunt prins într-o capcană.
Nu, nu ești.
Chris!
Chris Noel. Știi cumva unde este?
- Cred că este în sala 111. - Mulțumesc.
Știu...
Scuzați-mă...
- Chris - Knox, ce faci aici?
Am venit să-mi cer scuze pentru noaptea trecută.
Ți-am adus astea și o poezie pe care am scris-o pentru tine.
Knox, tu știi că dacă Chet te găsește aici te omoară?
- Nu-mi pasă. Te iubesc, Chris. - Knox, ești nebun!
Ascultă, știu că m-am purtat ca un măgar.
- Te rog, acceptă astea. Te rog. - Nu, nu pot.
Las-o baltă...
- Knox, nu pot să cred că faci asta. - Nu-ți cer decât să asculți asta.
"Din ceruri s-a ivit o fată pe nume Chris"
"Cu părul și pielea ca de aur."
"Doar s-o ating..."
"și-s fericit."
Cameron, pleacă de aici, prostule...
- Hei, cum a fost? I-ai citit poezia? - Da.
Și ce-a spus?
- Nimic. - Cum adică, nimic?
Nimic. Dar am făcut-o!
Bine, dar ea ce-a spus? Trebuie să fi zis ceva!
- Hei, Knox! - Trăiește clipa!
- Ai vorbit cu tatăl tău? - Ă.. da.
Nu i-a plăcut câtuși de puțin, dar măcar mă lasă să joc premiera.
Nu poate să vină la spectacol. E în Chicago.
Dar
Cred că mă va lăsa să fac actorie în continuare.
Serios? I-ai spus și lui ce mi-ai spus mie?
Da.
N-a fost prea încântat.
Dar va fi plecat cel puțin patru zile
și nu cred că va ajunge la spectacol. Dar...
Cred că mă va lasa și-n continuare.
"Ține pasul cu școala."
Mulțumesc.
O, draga mea. Frumoaso
Dă-mi voie, te rog...
Da arăți atât de bine.
Termină, Todd... M-am chinuit să mă aranjez.
Grăbește-te, Nuwanda, o să pierzi intrarea lui Neil.
Spunea că vrea să se facă roșu înainte să plece.
- "Să se facă roșu"? Cum adică? - Ei, doar îl cunoști pe Charlie...
Ei, Charlie, ce înseamnă "să fii roșu"?
Ce ce-i aia?
Simbolul virilității la războinicii indieni.
Mă face să mă simt potent, să înnebunesc toate fetele.
Haide, Charlie, așteaptă fetele.
Chris...
Ce faci aici?
- Domnilor, să mergem! - Mergeți înainte, vă ajung din urmă.
Da. Haideți, băieți!
Chris, nu trebuia să vii aici.
Dacă ne prind, o să avem amândoi probleme.
- Dar tu când... - Sst, sst... Chris.
Dar tu când ai dat buzna în școala mea și m-ai facut de râs, cum a fost?
- N-am vrut să te fac de râs. - Dar m-ai făcut!
A aflat și Chet.
Cu greu am reușit să-l opresc să vină să te omoare.
Knox, trebuie să încetezi cu toate astea.
Nu pot, Chris. Te iubesc.
Knox, tu repeți într-una asta...
Nici măcar... Nici măcar nu mă cunoști.
Vii cu noi, domnule Overstreet?
Mergeți înainte, Căpitane! Eu vin pe jos.
Knox, ce-ai zice dacă ți-aș spune că...
că nu-mi pasă deloc de tine?
Dacă ar fi așa, n-ai mai fi aici să mă avertizezi în privința lui Chet.
Trebuie să plec. Am să întârzii la piesă.
Mergi cu el?
Cu Chet? La o piesă de teatru? Glumești?
- Atunci, vino cu mine! - Knox, ești atât de enervant!
Te rog, Chris, dă-mi măcar o șansă.
Dacă n-o să mă placi după seara aceasta,
am să dispar din viața ta pentru totdeauna.
- Bine. - Promit. Pe onoarea Poeților Dispăruți.
Vino cu mine în seara asta
și dacă n-ai să vrei să mă mai vezi vreodată, jur că mă retrag.
- Și ce-o să se întâmple dacă află Chet? - N-o să afle nimic.
O să ne așezăm în spate și-o să ne furișăm afară imediat cum se termină.
Și promiți că după asta ai să mă lași în pace?
- Pe onoarea Poeților Dispăruți. - Ce-i asta?
Cuvântul meu.
Ești atât de enervant!
Hei, hei, uite-l!
Liniște, băieți!
"De nu mă-nșeală chipul, glasul tău,
Ești spiridușul năzdrăvan și rău, Numit pe lume "Robin - Băiat Bun".
Ai ghicit. Eu sunt un duh, Ce zbor întreaga noapte prin văzduh;
Pe Oberon îl fac să râdă-ades,
Când ca o mânză sprintenă nechez,
Momind pe nărăvașul armăsar.
M-ascund la vreo cumătră în pahar,
Sub chip de măr răscopt; și, când la gură
Ea dă să ducă-ntâia sorbitură, O-mproșc pe sânul veșted. Altă dată,
- Când deapăn-o poveste-nfricoșată," - E bun.. e foarte bun.
"Mătușa crede că-s un scăunel Și cată să se-așeze-ncet pe el,
Eu fug, ea pe podea se prăvălește, Țurloaiele își saltă și tușește.
Ceilalți, înveseliți de-așa năpaste Pufnesc în râs, ținându-se de coaste
Și jură că nicicând n-au petrecut Un ceas atât de vesel și plăcut.
- Dar fugi! Oberon se arată! - O, de-ar pleca! Stăpâna-mi vine, iată!
Dă-mi voie lângă tine să mă-ntind,
Că nu mă-ntind prea mult, să știi, nu mint.
Cimilituri gingaș meșteșugite,
Dar n-aș putea nicicând să cred, iubite,
Că spui minciuni. Te rog cu stăruință,
Cum îi îndeamnă buna-cuviință Pe-o fată și-un flăcău ca să se poarte,
Întinde-ți așternutul mai departe.
Iubitul meu, acuma, noapte bună. Cât vei trăi, iubirea să n-apună!
Amin. Să se-mplinească ruga ta.
- Și viața să-mi sfârșesc de voi trăda." - Neil. Tu urmezi, Neil!
Haide, Neil! Pune-ți coroana! Hai!
"Umbre suntem, umbre-abia, De v-am supărat cumva,
Socotiți că ați visat Tot ce v-am înfățișat.
Și-atunci, searbăda poveste, Ce în versurile-aceste
Am istorisit aci, C-a fost vis veți socoti.
Oameni buni, nu ne-osândiți. Îngăduitori să fiți.
Că vom drege altădat Tot ce-acuma am stricat.
Și eu, Puck, cinstit vă spun, Dacă vom scăpa acum
De sudălmi, fluierături, Vom aduce iute, jur,
Altceva, mult mai frumos. Și Puck nu e mincinos!
Tuturora noapte bună; Dați-mi toți câte o mână
Și prieteni buni vom fi. Într-o altă bună zi,
Vom plăti cum se cuvine Gândul voitor de bine."
Carpe diem!
A fost extraordinar!
Scuzați-mă, sunt tatăl lui Neil. Aș vrea să-l văd, vă rog.
Neil, tatăl tău.
Scuzați-mă, vă rog.
- Scuzați-mă... Scuzați-mă. - Neil! Aici! Neil!
Neil, Neil, ai fost minunat! Hai cu noi, Neil!
- Nu pot. - Neil!
Scuzați-mă...
Neil, Neil! Ai talent!
Ce interpretare! Chiar și eu am rămas fără cuvinte.
- Trebuie neapărat să continui... - Treci în mașină!
Keating, să nu te apropii de fiul meu!
Neil! Neil! Domnule Perry, vă rog!
Nu complica și mai mult lucrurile...
Putem să ne întoarcem pe jos?
Căpitane?
- Knox? - Ce?
Ne străduim din răsputeri
să înțelegem de ce insiști în continuare să ne sfidezi.
Dar oricare ar fi motivul,
noi nu avem de gând să te lăsăm să-ți distrugi viața.
Am să te scot de la Welton și am să te înscriu la Școala Militară Braden.
Apoi ai să mergi la Harvard și o să devii doctor.
Dar asta înseamnă încă 10 ani...
- Tată, asta-i o viață de om! - Încetează!
Nu fi atât de dramatic! O spui de parcă te-aș trimite la închisoare.
Tu nu înțelegi, Neil.
Ai posibilități la care eu nici măcar nu am îndrăznit să visez!
- N-am să te las să le dai cu piciorul! - Trebuie să-ți spun și ce simt eu.
- Am fost atât de îngrijorați... - Ce? Ce? Spune-mi ce simți!
Ce este?
Mai e ceva în afară de treaba asta cu actoria?
Pentru că de la ea poți să-ți iei adio.
Ce e?
Nimic...
Nimic?
Atunci să mergem la culcare!
Am fost bun...
Am fost foarte bun...
Hai, du-te la culcare!
O să fie bine. Totul o să fie bine.
- Ce-a fost asta? - Ce?
- Zgomotul ăsta. - Care zgomot?
Tom?
Ce e?
Ce s-a întâmplat?
Neil?
Tom, ce este?
Ce s-a întâmplat?
Neil?
- Neil? - Mă duc să mă uit afară.
Neil?
Nu!
- Neil! O, Dumnezeule! - O, Dumnezeule! Nu, nu!
- O, băiatul meu! Săracul meu băiat! - Nu are nimic! Nu are nimic!
Încetează... Încetează!
Todd! Todd...
Charlie...
Ce este?
Neil a murit.
E atât de frumos
Todd!
- E-n regulă, Todd. - Liniștește-te...
E-n regulă, Todd.
- Todd, gata. - Liniștește-te...
- Nu putea să facă una ca asta. - N-ai de unde să știi,Todd.
- Tatăl lui a făcut-o! - Nu!
El nu ne-ar fi părăsit. E din vina...
Nu putea să facă asta!
- Tatăl său a fost... - Todd.
Tatăl lui a făcut-o. Tatăl lui l-a ucis. Din cauza lui a făcut-o.
Todd!
Lăsați-l în pace!
Moartea lui Neil Perry este o tragedie.
A fost un elev bun,
unul dintre cei mai buni din școală.
Și ne va lipsi.
Am luat legătura cu toți părinții voștri
pentru a le explica situația creată. E normal să fie foarte îngrijorați.
La cererea familiei lui Neil,
am să deschid o investigație amănunțită asupra celor întâmplate.
Ne așteptăm la o cooperare deplină.
- I-ai spus de întâlnirile noastre? - De două ori.
Asta e, băieți. Ne-am ars.
- Ce vrei să spui? - Cameron e un turnător.
- E în biroul lui Nolan acum și toarnă. - Ce anume?
Despre club, Pittsie. Gândește-te puțin!
Tot consiliul de conducere, părinții, și domnul Nolan.
Chiar crezi că au de gând să lase lucrurile așa cum sunt?
Se închid școli din cauza unor astfel de întâmplări.
Au nevoie de un țap ispășitor.
Ce faceți, băieți?
Ne-ai turnat, nu-i așa, Cameron?
Turnat? Nu înțeleg ce dracu vrei să spui.
I-ai spus lui Nolan despre club, asta vreau să spun.
În cazul în care nu ai aflat, Dalton,
există un lucru care se cheamă codul de onoare al școlii, da?
Dacă un profesor te întreabă ceva, ori îi spui adevărul, ori ești exmatriculat.
Charlie!
E un șobolan!
E băgat până în gât în asta, dar preferă să ne toarne ca să se salveze.
Lasă-l, Charlie! Dacă-l lovești, ai zburat de aici.
Oricum o să zbor!
- Încă nu e sigur. Nu încă! - Are dreptate, Charlie.
Și dacă ați fi și voi băieți deștepți, ați face exact ca mine, ați coopera.
Ei nu capul nostru îl vor.
Noi suntem victimele!
Noi și Neil.
Ce vrei să spui? Al cui cap îl vor?
Al domnului Keating, bineînțeles. Capul "Căpitanului"!
Doar nu credeați că va reuși să scape fără să-și asume responsabilitatea.
Domnul Keating responsabil de moartea lui Neil?
Asta vor ei să demonstreze?
Păi cine altcineva, idiotule? Conducerea școlii? Domnul Perry?
Domnul Keating ne-a împuiat capul cu toate prostiile astea, nu-i așa?
Dacă n-ar fi fost domnul Keating,
Neil ar fi fost acum liniștit în camera sa, învățând la chimie
și visând la vremea când va fi "Domnul doctor"!
Nu-i adevărat, Cameron! Știi și tu asta!
Keating nu ne-a obligat nimic.
- Neil iubea actoria. - Credeți ce vreți,
dar eu zic să-l lăsăm pe Keating să tragă ponoasele.
În fond de ce să ne riscăm viitorul?
Tocmai ți-ai semnat exmatricularea, Nuwanda.
Dacă voi, ceilalți, ați fi deștepți, ați face exact ce-am făcut și eu!
Oricum, ei știu totul.
Pe Keating nu-l mai puteți salva,
dar vă puteți salva pe voi înșivă.
Knox Overstreet.
- Meeks... - Lasă-mă, am de învățat!
Ce s-a întâmplat cu Nuwanda?
Exmatriculat.
Tu ce le-ai spus?
Nimic în plus față de ceea ce știau deja.
Todd Anderson.
- Bună, fiule. - Bună, dragule.
Mamă...
Ia loc, domnule Anderson.
Domnule Anderson, cred că am pus deja cap la cap tot ce s-a întâmplat.
Recunoști că ai făcut parte din "Cercul Poeților Dispăruți"?
Răspunde, Todd!
Da, domnule.
Am aici o descriere amănunțită
a tot ce se întâmpla la întâlnirile voastre.
Este descris cum profesorul vostru,
domnul Keating, v-a încurajat să organizați acest club
și să-l folosiți ca o sursă de inspirație
pentru comportamentul vostru iresponsabil și lipsit de respect.
Este descris cum domnul Keating, atât la ore cât și în afara lor,
l-a susținut pe Neil Perry să-și hrănească obsesia aceea cu actoria,
cu toate că știa că aceasta era împotriva dorințelor explicite
ale părinților lui Neil.
E vorba despre abuzul evident al domnului Keating de funcția sa de profesor,
ceea ce a condus la moartea lui Neil Perry.
Citește cu atenție documentul, Todd!
Cu mare atenție.
Dacă nu ai nimic de adăugat sau de modificat, semnează-l!
Ce se va întâmpla cu domnul Keating?
Destul! Semnează hârtia, Todd!
"Gramen" sau "herba" înseamnă iarbă.
"Lapis" înseamnă piatră.
Iar la o construcție mare i se spune "aedificium".
Așezați-vă!
Până la examene, eu voi fi profesorul vostru.
Vom căuta în timpul vacanței un alt profesor de limba engleză.
Să-mi spună cineva unde ați ajuns cu lecțiile în manualul Pritchard.
Domnule Anderson?
- În... în... - Nu înțeleg, domnule Anderson.
În... în manualul Pritchard...
Te rog spune dumneata, domnule Cameron.
Am sărit peste multe lecții, domnule.
Am făcut romanticii și câteva capitole din literatura postbelică.
- Dar realiștii? - Am sărit peste majoritatea lor, domnule.
Bine, atunci o luăm de la început.
Ce este poezia?
Intră!
Scuzați-mă...
Am venit să-mi iau lucrurile.
Să revin după ore?
Ia-le acum, domnule Keating!
Domnilor, deschideți la pagina 21 din introducere!
Domnule Cameron,
citește cu voce tare excelentul eseu al dr. Pritchard,
"Cum să înțelegem poezia".
Pagina aia a fost ruptă, domnule.
Atunci împrumută cartea altcuiva!
A fost ruptă din toate cărțile, domnule.
Cum adică, a fost ruptă din toate cărțile?
- Domnule, noi... - Nu contează.
Citește!
"Cum să înțelegem poezia", de dr. J. Evans Pritchard, Ph. D.
"Pentru a înțelege pe deplin poezia, în primul rând trebuie să simțim"
"ritmul, rima și stilul poeziei."
"Apoi să ne punem două întrebări."
"Prima: Cât de frumos este ilustrat obiectivul poeziei?"
"Și a doua...
"Cât de important este acel obiectiv?"
"Prima întrebare evaluează perfecțiunea poeziei,"
"iar a doua, importanța sa."
"Și din momentul în care găsim răspunsurile la aceste întrebări,"
"determinarea măreției unei poezii devine relativ simplă."
"Dacă nota poeziei pentru perfecțiune e trecută pe axa orizontală a unui grafic...
Domnule Keating!
- Ne-au obligat să semnăm. - Liniște, domnule Anderson!
- Trebuie să mă credeți. Ăsta-i adevărul! - Te cred, Todd.
- Pleacă, domnule Keating! - Dar nu a fost vina lui!
Stai jos, domnule Anderson! Încă o ieșire din partea ta sau a altcuiva,
și ați zburat din școala asta!
Pleacă, domnule Keating!
Am spus Pleacă, domnule Keating...
- O, Căpitane, Căpitanul meu! - Stai jos, domnule Anderson!
N-auzi? Stai jos! Stai jos!
Ăsta-i ultimul avertisment, Anderson.
Cum îndrăznești? Nu m-auzi?
O, Căpitane, Căpitanul meu...
Domnule Overstreet, te previn!
Stai jos!
Stați jos! Toți! Vă ordon să v-așezați!
Dați-vă jos! Pleacă, domnule Keating!
Dați-vă jos cu toții! Vă ordon să vă dați jos!
Voi n-auziți?
Dați-vă jos!
Vă mulțumesc, băieți.
Vă mulțumesc.
Traducerea: Dappon (alfiaro@yahoo.com)
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro Portalul Studentesc Nr. 1 in Romania