Svi smo izašli iz mora
ali nismo svi morska stvorenja.
Oni od nas koji jesu,
mi deca talasa
moramo mu se vraćati ponovo i ponovo.
Četiristo, petsto, šesto, sedamsto.
Osamsto. Devetsto.
Hiljadu. Dve hiljade.
Tri hiljade. Četiri hiljade.
Pet hiljada. Šest hiljada.
Sedam hiljada, osam hiljada.
Aport. Idi tamo!
Donesi.
Deset hiljada.
Jedanaest hiljada.
Džej, idemo! Pokisnućemo.
Čoveče, jesi li videla? Postaju sve veći!
Ovaj je bio najveći do sada.
Jedna hiljada, dve hiljade.
Jao! -Tri hiljade.
Sofi, ne!
Džej! Pazi!
Džej!
Samo se ti smej, mangupe.
Ali da nisam bio blizu Pointa baš u tom trenutku....
To je čudo, eto šta je.
A ja ne verujem u čuda. Koliko imaš godina?
Šest, sedam? -Osam i tri četvrtine, gospodine.
Upravo si iskoristio jedan sumanut trenutak sreće.
Daću ti savet.
Na sledećem sastanku, bolje idi do zabavnog salona
ili na golf meč. Negde gde nećeš poginuti.
To je zato što voli da broji talase. -Pst.
Šta? -Pa, voliš. -Kako misliš, da broji talase?
Da bih video da li se uvećava ili obrušava.
Što je više sekundi između njih, talas je veći.
Ko ti je to rekao? -Niko, gospodine.
Upravo sam provalio.
Potpuno sam si to ukapirao?
Važi.
Hvala, ćao.
Ćao. -Ćao.
Pravac kući, ok?
Zatvori vrata.
Šta je sad? -Šta mislite, koliki je to bio talas, gdine?
Svet je mali, ali kako se uvećavao postoje razlike...
od mesta do mesta, tako da je teško reći.
Znači da bi na drugom mestu mogao biti veći?
Vidi... stvarno je bio veliki.
Kao što rekoh, mali je svet.
Hvala ti što si spasao Sofi, Džej.
To je nešto najhrabrije što sam videla.
Mama?
Ćao, dušo.
Izvini, ne osećam se dobro.
Ne brini...
tata će se predomisliti.
Imaš viršle u frižideru.
Ćao.
Ćao. -Da ti pomognem?
U vezi kafe ili kredenca?
Roke je ponovo zaspala bez tebe.
Upravo sam je stavila u krevet.
Da.
Morao sam da pomognem prijatelju.
Ući ću i poljubiću je.
To bi bilo lepo.
Razgovor, s vremena na vreme, još lepši.
Vreme je za buđenje, Džej.
Kako izgledam? -Super.
Imam zakazano kod Siersa.
Vratiću se do 12h, a onda idemo po školski pribor.
Srećno. -Hvala.
Izvinite, gospođo? -Ćao. -Da li vam je muž kod kuće?
Zavisi ko pita. -Ja sam Džej Moriarti, gđo.
Sinoć mi je spasao život, dole kod "tri milje".
Slatkišu, mislim da grešiš...
jer je Frosti sinoć bio u Skat Valiju i popravljao krov.
Ne, gđo. On je surfovao u trenutku
kad mi se sumanuto osmehnula sreća.
Stvarno?
Frosti je sada kod "Pointa",
ali možda ti ja mogu nekako pomoći, Džej Moriarti?
Čini mi se da mi nedostaje deo daske.
U redu. Peraja, peraja, peraja.
Gde li ih čuva?
Zovu je pištolj.
To je za ogromne talase. Kao što je ovaj.
Gde je to? -Pitaj Frostija.
Hvala.
Briši, đubrence.
Blondi, šta to radiš?
Hej, moraš da se popneš. Krvariš.
Ne mogu. Bar dok se ne uspravim.
Druže, veruj mi da niko ne uspe iz prvog puta.
U redu. Ovo radim samo zato što ćeš
privući ajkule svom tom krvlju.
Kad kažem "sad," veslaćeš najjače što možeš ka obali, kapiraš?
Sad? -Ne.
Sad? -Sad! Veslaj, Veslaj!
Da li ću se probuditi? Jer neke snove sam snio?
A možda je stvarnost.
Šta će nas promeniti? Ili ćemo uprskati
našu poslednju šansu da se povežemo sa snovima?
Pomoli se za mene.
Pomoli se za mene, za mene.
Pomoli se za mene.
Muzika će me sahraniti.
Veslaj... Veslaj, sad!
Hajde, hajde!
Prodaješ moje trikove? -Nisam mogao da odolim, Blondi.
Oduvek su bili korisni.
Hej, đubrence.
Imam pitanje za tebe. -Da.
Šta tačno pokušavaš da nadoknadiš sa tom dugačkom daskom?
Isto sam hteo da te pitam za palicu.
Dođi nam ponovo. Čuješ?
Požurite! -Evo, idemo.
Ćao, Kim. -Ćao! Kako je bilo tamo?
Nije loše. Izgleda da se talasi gomilaju.
Stvarno? Još ih brojiš?
Kimi, moramo da idemo. -U redu. Vidimo se.
Pusti je, brate. Naći ćeš nešto mlađe.
Napolje iz moje kuće!
Lezi dole! -Mama!!
Ostani dole! Muka mi je više! Skini mi se?
Mama! -Neću nigde! -Džej!
Polako dečko. Ovo je oko stanarine! Htela je da me udari!
On duguje meni!
Ostavi me! -Ne! -Polako dečko!
Džej! Ne! -Džej, prestani! Prestani!
Policija! Dolaze! Hajde!
Hej! Prekinite!
Pusti me!
U blizini obale merne bove prijavljuju talase do 8 metara na 16 sekundi.
Dolaze sa zapad-severozapada pod uglom od 70 stepeni.
Severozapadni vetar duva brzinom od 37.04 kph.
Očekuju se talasi visine do 8,5 metra na 17 sekundi.
Dobro jutro Frenk. -Čuvaj se, sine.
Ćao druže, šta ima?
Danas nam je nov izazov, momci.
8 metara na 16 sekundi.
Razvalimo. -Važi.
Idemo.
To, Frosti!
Zaboravićemo kako si dospeo tamo,
ali za dobro svih ostalih, taj talas je mit.
Kao čudovište iz Long Nesa.
I nas četvoro koji surfujemo želimo da tako i ostane. Jasno?
Merne bove prijavljuju talase od osam metara
na svakih 17 sekundi koji stižu...
Koliki je to bio talas? -Jesi me čuo šta sam ti rekao?
Da, gdine. Čudovište iz Long Nesa.
Kako tamo stoje stvari? -Mama više ne plaća stanarinu.
Što znači da imam svoju sobu.
Ali zato radim duplu smenu u piceriji.
A otac?
Poslao mi je pismo pre nekoliko godina iz baze u Panami.
I šta je napisao?
Ne znam.
Nisam ga otvarao.
U redu, onda...
Moram na posao.
Gdine, hoću da jašem taj talas.
Da uhvatim taj pad. -Nema šanse.
Zašto? -Zato što neistrenirani momci ne ulaze u ring
sa Majk Tajsonom, eto zašto. -Mogu da ga iskontrolišem.
Jednostavno, ne možeš.
Ja lovim taj talas već 20 godina.
Znaš li koliko snage i znanja moraš da imaš da bi ga preživeo?
Svakog dana sam sve jači. Savladaću ga.
Sve jači? -Da.
U redu. Daj mi ruku.
Pruži mi otpor. To je sve što znaš?
To je to? To je to?
Vidiš. Nisi dovoljno jak.
Svakoga dana surfujem? Tako da... -Umukni, hoćeš li?
Znam koliko si dobar. Posmatrao sam te.
Samo kružiš oko sve te dece.
Ali to su obični talasi.
Jahanje običnih talasa ne iziskuje nikakvu veštinu.
Jahanje velikih talasa je sasvim druga priča.
Tu se vidi koliko si vešt, kad sve krene naopako.
Kada te udari takav talas
padaš kao na beton pri brzini od 80 km.
A hiljadu tona vode snažno te zatrpava.
Zaglušuje ti čula, kida te...
i gura u sve dublji mrak gde ne želiš da odeš.
Što onda to radiš?
Odlazi. Imam posla.
Treniraj me. Nauči me da jašem. -Jesi čuo šta sam ti rekao?
Hajde, odlazi.
Ne shvataš, zar ne?
Šta?
Ima svakakve dece, Frosti?
Nekima si kao otac, a nekoj samo prođeš kroz glavu.
Džej se od početka ugleda na tebe.
Zar ne vidiš koliko si mu potreban?
Hoćeš da ga naučim da surfuje? Još je dete.
Tražila si da više ne surfujem... -I svaki put si ponovo išao.
Misliš da ne znam gde si bio jutros?
Čula sam na radiju. "8,5 m na 16 sek"? Daj.
Ne znam šta hoćeš. -Taj dečko će ionako jahati taj talas. Znaš i sam?
Čak iako pogine pokušavajući.
Zar ti ne bi?
Dve Havane, dve Santa Barbare,
paprika i jedan sir. U redu. -Hvala.
Čoveče. Čoveče.
Prvo ide sos, pa sir, pa preliv.
Nije naučna fantastika.
Jesi dobro? Odavno već nisi svoj.
Da li si ikad videvši nešto pomislio da si samo zbog toga ovde? Na Zemlji?
Naravno, svaki put kad uključim "Čuvare Plaže".
U redu, nastavi.
Blond, odmah se vraćam. -Sačekajte.
Čoveče, gde ćeš baš sad?
Odmah se vraćam. -Ubijaš me!
Zdravo, gdine. -Dogovor je sledeći.
Treniraću te samo iz jednog razloga:
Da bi preživeo taj talas, u redu? Hoćeš da znaš zašto?
Jer ne želim da te nosim na duši. Zato.
Bez pitanja, bez rasprave, kraj priče.
Naučiću te šta treba da znaš i to je to.
Kapiraš? -Da.
Razlog što niko ne zna za ove talase
je što dolaze sa velikim severozapadnim vetrom.
I sve to traje 12 nedelja.
Tako da imaš 12 nedelja.
Budi sutra ujutru u mojoj kolibi, u 6:30.
Ne u 6:31 ili 6:32.
To! To! To!
Ostavi se toga. Ne idemo na surf.
Pedaline.
Dve stvari moramo da utvrdimo pre nego što počnemo.
Prva...
ne smeš da izgrebeš Frostijevu dasku ili oštetiš komšijin auto.
Da, gdine, izvinite.
Druga, ovaj mali program
je u vezi građenja nečeg što ja volim da zovem
četiri stuba snažnog ljudskog karaktera. Shvataš?
Da, gdine. -Kako? Još ti nisam rekao koji su.
Uskladi kretanje. Polako klizi.
Četiri stuba ljudskog karaktera
su fizički, mentalni, emotivni i duhovni stub.
Iako moram da priznam da sam tu pomalo zaribao.
Nisam siguran da sam vas shvatio.
Znaš li šta je teza? -Ideja. -Baš tako.
Ideja koja pokušava da objasni nešto.
Dokaže ili opovrgne. Ovo je naša teza:
58 km je udaljenost od Santa Kruza do Montereja.
Ako to uspeš da preplivaš, moći ćeš da zajašeš Maverika.
Ni trenutak ranije.
To je nemoguće. -I više nego što misliš.
Fizička sprema podrazumeva sirovu snagu potrebnu za veslanje.
Tako da ćeš, od sad, ovo raditi svakodnevno
dvanaest nedelja.
Mentalna snaga biće vezana za tvoje lično istraživanje.
Proučavaćeš struje i talase
i, naravno, dokazaćeš da sa svim tim možešda se izboriš.
Znači, Monterej je isto što i džinovski talas. U redu?
U redu. -Dobro.
Sad mi treba potpis tvoje majke da preuzima odgovornost
za sve što može da ti se desi tokom puta.
Hej, Frosti.
Šta ako ga ne potpiše?
Udahni duboko, uskladi kretanje, i pusti da te nosi.
Ćao, Sofi. Šta ima, devojko?
Šta do đavola...?
Šta radiš ovde? Roditelji su mi zaspali.
Možeš li da mi lažiraš dopuštenje moje majke?
Moj rukopis je grozan.
Dopuštenje? Za šta?
Nikom nisam rekao, pa mi obećaj da ćeš čuvati tajnu.
Obećavam.
Maverik. Stvaran je. Možda i najveći na svetu.
Video sam svojim očima, odmah je do obale.
Frosti će me naučiti da surfujem.
Maverik? Niko ne veruje u to.
Kunem se, tako nešto još niko nije video.
I ako tražim dozvolu od majke,
to će joj dati opravdanje da se ponaša kao prava majka i odbiće me.
Izgledaš prelepo.
Hvala. -Hteo sam da te pitam u školi, ali znam da ne voliš
da te vide sa mlađim muškarcima, tako da...
Hej, Blondi.
U redu, drugari.
Ko će pre do bazena.
Drži ih razdvojene!
Holibra pravi žurku večeras. Dolazite?
Što da ne. Ti? -Ne, moram da učim i tako to.
Brate!
Svi idemo u školu. To nije opravdanje. -Slušaj ga.
Bežim već celu nedelju.
Ljudi se zato i pitaju zašto po treći put ideš u isti razred!
Šta to još imaš da radiš?
Pokušavam da svemu pronađem smisao.
Mi smo srednjoškolci.
Frosti. Hej.
20 minuta je do 16h. -Rekao si mi da dođem u 16h.
Baš tako.
Jesi spreman? -Je l' ti tako izgleda?
Bićemo spremni kad očistiš dvorište.
To je zato što si stigao 20 minuta ranije.
Udahni duboko.
Moraš da raširiš pluća.
Talas kao Maverik potopiće te na najmanje 4 minuta,
pretvarajući te u kašu.
Ako ne možeš da zadržiš dah 4 minuta u normalnim okolnostima
onda ti ni veslanje neće pomoći.
Koliko je to bilo?
Znaš šta, neću ni da pomislim što si to uradio.
Ćao.
Gde si to našla?
U ormaru koji si premestio u dečiju sobu.
Bože, kako si lep.
Slušaj. Znam da je surfovanje tvoja strast i tvoj život. Bekstvo.
Ukapirala sam.
Ali hoću da mi obećaš nešto.
I ovog puta sam ozbiljna.
Da nećeš ići na talas od 9 metara zbog budućnosti svoje dece.
Obećavam.
Bože, dobar si čovek.
U redu. Džej te čeka.
Mama! Moraš odmah da ustaneš!
Smena ti počinje u 06h!
Opet ćeš izgubiti posao! Mama!
Mama, ustaj! -Ustaću!
Ćao.
Kasniš 11 minuta. -Izvini, Frosti. Moja majka...
Morala je da mi napiše dozvolu, pa...
Majka ti ima lep rukopis.
Dugo ti je trebalo da je ubediš?
Ne. Ne baš.
Dobro.
To ti je doručak? -Aha.
Ako hoćeš da se baviš sportom, moraš da se hraniš kao i oni. Probaj ovo.
Hajde, uzmi. Tebi više treba.
Hvala.
... na 15 čvorova, s vetrom od 20 čvorova.
Surferski radio prenos? Koristiš ga za praćenje talasa?
Kao što ti brojiš talase. Samo što je malo preciznije.
Nema šanse da mu priđem, naročito sa ovakvom daskom.
Ima šanse, itekako.
Sada ćemo da vidimo od čega si napravljen, frajeru.
U redu. Da rezimiramo.
Hajde.
Preplivao si nekih tridesetak metara.
Ako hoćeš da stigneš do tamo, moraćeš da se izboriš
sa više od osamsto metara kako bi bio u poziciji za Maverika.
Znači moraćeš da sačuvaš svu snagu koju imaš.
U redu.
Pogledajmo šta si propustio.
Iz nekog razloga, odlučio si da direktno uđeš u taj haos.
Pogledaj one stene tamo.
Vidiš šta se dešava sa strujom?
Nema gde da ode. -Nigde, ali gde?
Nazad? -Tačno, nazad. Za plivača
to je pokretna traka. Vidi ovo.
Danas smo shvatili šta znači posmatranje.
Što znači da imaš dve mogućnosti.
Možeš ići na silu ili kontrolisati snagu prirode.
Jer ako pogledaš malo bolje, uvek ćeš videti da ima rešenja.
Jasno? -Da, gdine.
Dobro je.
Zato što ćeš mi napisati esej o tome.
Tri stranice, na mašini, pasus po pasus.
Do najsitnijih detalja, ili štagod primetiš.
Vreme je da krenemo sa tvojim mentalnim stubom, frajeru.
Ćao, Kimi.
Bože! Jesi li dobro? -Da.
Čoveče.
Šta to radiš? -Završilo sam smenu.
Ti? -Pošla sam na plivanje
ali izgleda da nedeljom zatvaraju ranije.
Ako hoćeš na plivanje noću moraš na zadnji ulaz.
Ovo i nije tako loše.
Kako ćemo dole?
Znam samo jedan način.
Šta? Ne. Ozbiljan si? Ne.
Džej. -Hej.
Video sam ti biciklu. Nisi mi rekao.
Znači zna pravila? -Ne.
Mesta. To je kao kod umetničkog klizanja.
Ocene se dodeljuju za kombinaciju stila, izvođenja i težine.
Na primer, počeću sa prednjim saltom.
Teška, ponavljam, veoma teška akrobacija.
Jer moram da preskočim ivicu. Ako je zakačiš, diskvalifikovan si.
Vi niste ozbiljni.
Ne!
Sudije su ocenile.... -Odličan skok, Blondi.
Jedini skok koji to može da nadmaši je uzvratni salto.
Jer se ulazi na slepo. -Ne!
Ne smem da gledam. -Moraš, ti si jedini sudija.
Ne, Džej!
Vidi gore! -To!
I sudija se skokom izjednačio sa Moriaritijem.
Ne, ne! -I kako bi izabrali pobednika
uključiće se u finalnu trku.
Prevarantu! Diskvalifikovan si.
Zašto? -Povukao si me za nogu!
Inače bih te pobedila!
Šta to radiš?
Četiri stuba čvrstog ljudskog karaktera.
Pedeset.
Skuvao sam ti kafu, odeća ti je na sušilici.
Davim se. -Navikni se na to.
Imaš još dve minute.
Brate!
Tri stranice.
Čestitam.
Jesi gladan?
Super je.
Hvala vam. -Nema na čemu.
Je l' ovo neka šala?
Ne, gdine. -Tražio sam ti esej, a ti si pisao o devojci.
Niste mi rekli o čemu da pišem. -Ma, hajde, Džej, stvarno?
Treniram te da preživiš Maverik, a ne nekakvu
glupavu, tinejdžersku ljubav. -Roke, idi u krevet.
Laku noć, tata.
Mislio sam... -Šta si mislio, Džej?
Ništa. -Ako ne misliš, onda mi traćiš vreme.
A to nije nešto što imam ovih dana.
Znaš šta? Nisi ti kriv.
Imaš 15 godina, još uvek si dete.
Džej, izvini nas na trenutak?
Zaboga, Frosti, nisu svi kao ti.
Odlučio je da istraži nešto što njemu znači.
Nešto lično, što mu je u srcu i podelio je to s tobom, verujući ti.
Brenda, nisam zabrinut za njegova osećanja.
Zabrinut sam za posledice.
Cilj pisanja eseja je da svoje misli staviš na papir
i vidiš svoje prednosti i mane.
I je l' uspeo to ili nije?
Ne znam.
Moj otac, on nije... -Pst, pst.
Potrebno je strpljenje.
Toliko duguješ sebi.
Važi? -Važi.
Ne čujem Lejka.
Hej.
Valjda je hteo da ga neko uzme. -Svi to želimo, ponekad?
U redu, frajeru. Sedni.
Od sad, držimo se predhodnog dogovora.
Prvo, želim da prepradiš esej, ali ovaj put proučavaćeš ponašanje talasa.
Gdin. Lopez. -Ovde.
Gđica Mirkin. -Ovde. -Gdin Moriariti.
Gdin. Moriariti.
Maverik. 10 novembar, 9:13.
Talasi sa zapada, veličine 3.5 metra, sa intervalima od 16 sekundi
širine 8-9 metara.
Jedan iz Frostijeve ekipe krenuo je samostalno.
Izgleda da je najbolji način da se prepustiš strujama oko stena.
Vetar zaostaje, otprilike 20 km/h.
Vetar iznenada menja pravac.
Dolazi talas sa severa, najmanje dva puta veći.
Hajde, hajde.
Ćao. -Zdravo, Brenda.
Kako ide? -Dobro.
Stvarno? Želela bih da čujem i drugu stranu.
Znaš, čuva me kao malo vode na dlanu.
Nije valjda grub?
Ne, čini mi se kao da je možda i obrnuto.
Kako to?
Ponekad, kada preživiš toliko toga postaneš kritičniji prema sebi.
Tako je, bar, kod moje majke?
Jesi li siguran da ideš u srednju školu?
Da.
Ćao.
Izgleda da te devojka drži na oku.
Hej, ko je to?
Dobar je. Vidimo se.
Šta je ovo?
Iznenada si postao moj čuvar?
Je l' se to obraćaš meni ili svojoj savesti, Blondi?
Hteo sam da ti kažem da je tvoj red da zaključaš.
Džej?
Moj Bože! -Minut i 46.
Skoro dve minute.
Džej, možemo li da porazgovaramo?
Samo malo.
Uđi. -Ćao. -Ćao.
Hej, odelo ti je... Na sušilici.
Hvala ti. -U redu.
Imaš li da mi pozajmiš 15 dolara.
Treba mi za parking...
I ako im ne platim...
Da.
Vratiću ti.
Obećavam.
Hvala.
Hej. Je l' uskačeš, Blond?
Kao da te je briga? Soni!
Spolja!
Dečko razvaljuje.
Ako to podrazumeva ulaženje u nečiju putanju, u pravu si.
Nismo svi savršeni kao ti, je l' tako, Džej?
Blond, bolji si od toga.
U redu? Hajde da uđemo.
Hej.
Došla si ranije. -Šta to radiš?
Ovaj, samo... -Hteo je da te iznenadi.
Pa, uspeo je.
Nastavite.
Polako, razvaljen je. -Naručićemo...
Ekstra ljut hot-dog.
Ne. Vidi ovo. Krofna s marmeladom.
Imamo samo picu, brate.
Hej, đubrence...
zašto se sve vreme smeješ? Eto, ponovo.
Kad se smeješ izgledaš ko pičkica.
A pičkice niko ne poštuje.
Jutros nije bilo tako.
Hajde! Skidaj se! -Ako si hteo da me udariš
bolje se pomoli da ti ga ne uzvratim, kretenu.
Misliš da si bolji od nas ostalih?
Video sam da svakog jutra veslaš sa Frostijem.
Hajde, čoveče, idemo odavde.
Samo veslaj, mladi surferu. -Idemo brate.
Izađimo.
Ispustio si nešto.
Pročitao sam tvoj esej.
Kako ti izgleda? -To je upravo ono što sam od tebe i očekivao.
Odlično, frajeru.
Sad lavovi spavaju.
Talasi će se slamati iza nas gde su grebeni od 10 do 500 metara.
To ćeš želeti da izbegneš. Prvo... vidiš one stene?
Zovu ih groblje.
Šta god da radiš, ne dozvoli da te struje odvuku tamo.
Razbiće te u paramparčad.
Gde ćeš biti ti? -Moraćeš da kružiš.
Povuci liniju između sebe i tih tanjira
i te stene u obliku gljive.
Najveća opasnost leži ispod površine.
Većina talasa se razbije o stene koje su na 10 metara od površine.
Tamo je dubina duplo veća.
Kad se to desi imaš dva puta više vode
dva puta snažniji talas
i verovatno dva puta veće šanse da se udaviš.
Ne brini. Čuvam ti leđa, dečko.
Šta bi? -Kako misliš? Upravo sam video ajkulu od 5 metara.
Sigurno si se prestravio, ali nisam te to pitao. Zašto si se uspaničio?
Iz straha, verovatno. -Ono što moraš da znaš je
da su strah i panika dve različite emocije.
Strah je zdrav, panika je kobna.
Jer kad ovo mesto podivlja,
a pričam o talasima od po 10-15 metara
itekako ćeš biti uplašen. Ali, ako se uspaničiš kao malopre
umrećeš.
Ako si smrtno uplašen, kako da se ne uspaničiš?
Tako što ćeš prepoznati strah i ono čega se plašiš.
Ne samo tamo, nego i u životu.
Počni da razmišljaš o novom eseju.
U redu, ljudi, slušajte. Radi se o domaćem zadatku?
Spustite olovke. Ne pišite dok ne završim.
Prvo me saslušajte? Krenimo.
Navedite četiri tipa zglavkara.
Koji tip smatrate najstarijim?
Pod jedan.
Pod dva: Uporedite komletne i nekompletne...
Eto ga ponovo.
Ćao. -Ćao.
Znala sam da ću te videti ovde.
Pravimo piknik kod zaliva.
Hoćeš da svratiš? -Hvala, ali moram...
Gde je ludilo? Hoću na žurku!
Znaš šta, imam bolju ideju.
Čoveče, nemoj. Šta? -Dužan sam ti zauvek, Blond.
Obećavam.
Brate, ispala ti je....
Ćao. - Stigao si.
Završio sam ranije, pa rekoh da se vratim.
Da li je Roke u sobi? -Da, spremila se za spavanje.
Šta je u torbi?
Otac mi je čitao još dok sam bio dete...
pa sam pomislio... da možda,
i ja počnem da čitam Roke.
Važi.
Roke? -Ćao tata.
Čini mi se da nisi prvi put ovde. -Ali prvi put da nisam sam.
Pogledaj?
To je sedma najsjajnija zvezda, Rigel.
Odmah iza nje su Betelgez i Belatriks.
U sazvežđu Oriona.
Šta?
Kako znaš? -Naučio me je otac.
Počeo je da me uči o zvezdama kad mi je bilo 3 ili 4 godine.
Postoji 88 sazvežđa, ali nisam stigao da ih sve naučim.
Hajde, za mnom.
Kimi, dođi bliže.
Hajde, hajde.
Frost, video sam te da brojiš na prste kad smo ronili kod Maverika.
Što si duže dole, mozak ti je opušteniji.
Svaki minut je jedan prst.
Kad izbrojiš sve prste, onda znaš da si u nevolji.
Osećaš kako se voda hladi?
Da. -To je zbog onog što se nalazi ispod.
To je Monterej Trenč, 1600 metara dubok.
Struje se ovde koncentrišu i odlaze na istok dok ne udare u Južni Zid.
Stvarajući šta? -Povratni Vrtlog.
Kad stigneš do tog vrtloga značiće da si tek na pola puta.
Od kog si naučio sve to? -Od tebe.
Mislim, iz knjiga i mapa.
Rekao si mi da proučavam struje i talase.
Valjda je tako, zar ne?
Nekad sam dolazio ovde i veslao do najvećih dubina.
Išao bih gore-dole, kao plovak, samo da bih...
ga osetio.
Osetio šta?
Ponor.
Plima je baš jaka danas.
To je zbog tropskih uragana iz Japana.
Krče sebi put kroz Tihi Okean. -Stvarno?
Dešava se jednom u 10 godina.
Poslednji "Dečak" bio je '83.
Doneo je talase do Maverika veličine petospratnice.
Eh, da. -"Dečak".
Misliš da će ove godine ponovo? -Ne znam.
Ali, ako dođe, bolje budi spreman.
Jer taj naš talas više neće biti tajna.
Hvala, dame.
U redu, idem po drva.
Ne. -Moram da vas zagrejem.
Idi i pomozi ocu? -Ćao.
Čekaj, gde ste se vas dvoje upoznali? -Upravo gledaš.
Stvarno? -Da, ovakav nam je bio prvi sastanak.
Pozvao me je na večeru i odjednom...
zgrabio je ribu i bacio na vatru kao pećinski čovek, a ja sam
sedela u svileno beloj haljini sa biserima
pitajući se gde mi je pribor za jelo.
Je l' njegovi žive ovde? -Ne, mi smo mu jedina porodica.
Frosti je ostao bez roditelja još kao mlad.
Ali ne voli da priča o tome. Drži to u sebi. Oduvek.
To ga, nekako, čini nepotpunim.
Ne znam. Slama mi srce.
Budi dobra prema tom dečku, znaš? -Hoću. -U redu.
Mi smo samo prijatelji, ali biću dobra. -Samo prijatelji?
Super ulov! -Hoći li neko da poljubi ribu? -Ne ja.
Ne! Ne prilazi mi! Ne!
Hej.
Šta ima? -Kako si?
Vidi, vidi. Lepo što si se pojavio.
Došli smo da vidimo čoveka Maverika.
Šta radite ovde?
A šta si ti, kontrola iz komšiluka?
O čemu se radi, đubrence? Ukrotićeš toga zmaja
potpuno sam ili uz pomoć iznajmljenog tatice?
"Iz daljine, posmatrao sam i shvatio...
da uz neverovatnu lepotu dolazi neprekidan nadzor.
Kao da si vođa školske predstave."
Kakva poezija.
Sramota je što ti se ipak smeje iza leđa.
Ali, ti to već znaš, zar ne?
Nekako je očigledno s obzirom da neće da se vidi s tobom.
Veslaj, veslaj, mladi surferu.
Veslaj, veslaj...
Ne želim to ponovo.
U redu, dogovor znaš.
Ako želiš da odeš, to je tvoj izbor.
Zašto mi to radiš? -Želim istinu.
Želim da znam čega se plašiš.
Ne znam. -Ne znaš?
Ili ne želiš da znaš? -Ne znam.
Bolje da se zapitaš šta želiš da ostaviš iza sebe?
Istinu ko si zapravo ti, ili samo reči na papiru?
Sve to što tinja unutar tebe, šta je to?
Stvari koje ne smeš ni da pogledaš jer te toliko plaše
su iste stvari kao u tom pistu? Pismo koje ne smeš da otvoriš,
ali ne smeš ni da ga baciš. -Ne čini to!
Šta? Ako nemaš hrabrosti da otvoriš pismo
kako ćeš tek na taj talas? -Prestani! Rekoh da ne znam.
Tata, požuri, majci nije dobro!
Brenda. -Mama?
Džej. Zovi 94.
Mama, mama!
Hitno je! -Tu sam, dušo.
Pošaljite ambulantna kola. -Džej kaži da ima napad.
Ima napad. Ne može da priča. -Samo diši, draga.
Ne znam, samo je pala.... -Mama!
Mama! -Ne pokreće se.
U redu je, dušo. Tu sam.
Ćao. -Kako je ovo moguće?
Džej, možemo li da pričamo? Molim te?
Jesi li dobro? -Ne.
Moram da idem. -U redu.
Odlazi.
Moji unuci se pitaju gde im je otac.
Ne, pitaju se gde im je majka, gdine.
Onda im reci.
Ne znam šta da im kažem. -Reci im istinu.
Da je na nebesima, pored Boga.
Nisam siguran da više verujem u to.
Možda....
Možda uzmemo decu na par dana.
Da.
To dvoje dece je izgubilo majku.
Ne uskraćuj im utehu njihovog oca.
Dođi unutra.
Zašto nas je ostavio, mama?
Nije ostavio nas. Već mene.
Frosti?
Frost.
Hej, Frosti?
Pokaži tati malog plišanog zeku.
Kaži, "Ćao." Kaži, "Tata, volim te."
Pokaži tati? Pokaži tati malog plišanog zeku.
Kaži, "Ćao." Kaži, "Tata, volim te."
Frost? -Ćao, tata. Rekla je, "tata!"
Hoćemo li tati da pročitamo priču? Hoćemo li da pročitamo....
Udahni duboko. Bez naprezanja.
Gurni i klizni.
Frosti!
Udahni duboko. Bez naprezanja.
Gurni i klizni.
Frosti!
Struja.
Pustio se niz struju.
Frosti, šta to radiš?
Ne možeš samo da odšetaš!
Zašto da ne?
Bila mi je sve, Džej.
Sve što sam znao.
Znam samo ono što si mi rekao.
Kad zagusti, uvek postoji rešenje.
Šta ako nemam snage, Džej?
Na koji stub onda da se oslonim?
Na peti.
A koji je to? -Na mene.
Idemo.
Ovo ti je dovoljno.
Hajde, vreme je da pođemo.
Hej, Džej. Ideš u pogrešnom pravcu.
Hteo sam povratnim vrtlogom, Frost.
Prešli smo više od pola puta oko zaliva.
Bliže nam je ono ispred, nego ono iza.
Veslaj, Frosti.
Dobro jutro.
Zaboravio si koji je danas dan?
Da, i ovo je sav novac koji sam pozajmila od tebe.
Plus kamata.
Mama, odakle ti ovo?
Postala sam šef smene, zbog svoje tačnosti.
U redu, otvori poklon.
Frosti mi je rekao da bi ti to koristilo za praćenje talasa.
I rekao je da dolazi jedan ogroman.
Nisam ga baš razumela, ali...
Zovu ga "El Nino", što znači "dečak."
Ali to već znaš, jer imaš trojku iz španskog.
Znala si sve vreme.
Frosti nije glup, a moj rukopis nije toliko dobar.
Srećan rođendan.
Da!
Baš nam je lepo vreme, zar ne, devojčice?
Kako si, Bobe? -Kako se držiš?
Da, da. Dobro.
Ovo je Džej. -Bob Pirson. Dosta sam čuo o tebi, sine.
Pratite me.
Kako živiš? Jesi ulovio neki talas?
Ne surfujem više. Sad pravim daske za sve vas.
Samo nastavi tako.
Ako hoćeš da ukrotiš džina, onda ti treba sveto koplje.
Srećan rođendan, Džej.
Mogu li... -Da. Tvoja je.
Ne znam šta da kažem. -Pritaji se i budi brz.
Da, da.
Da, eto ga.
Može da podnese udarac.
Ali, zna li da surfuje? -Ovakvog skoro nećeš videti.
Jesi li ikad video nekog da se održava na vodi 45 minuta, a da ne potone?
Ima pravo.
Odlično. Shvatiću to kao duplo slaganje.
Samo se postaraj da ne padne na mene, u redu?
Snažni "Dečko" izazvao je zimske oluje
koje se generišu u zalivu Aljaske i kreću istočno ka Kaliforniji.
Prve će doneti vetrove, brzine 100 km/h, sa talasima od 12 metara.
Ogromni okeanski talasi očekuju se da stignu
stvarajući talase visine od najmanje 10 metara.
Ćao. Napolju pada kiša.
Kako si?
Dobro.
Kim, šta nije u redu?
Zauvek ćemo biti prijatelji. Ne moraš ovo. Kaži mi.
Komplikovano je. -Ne iz moje pozicije.
To je zato što ti vidiš dobro u svemu.
Većina nas provodi vreme pitajući se šta ako, i samo traže
razloge zbog čega stvari neće da uspeju.
Šta ako grešiš?
Onda se pojaviš u piceriji kasno jedne večeri, dok pada kiša.
Još od kad smo bili deca...
duboko u sebi sam osećala
da si ti onaj pravi
i da ću ostatak svog života provesti s tobom.
Šta?
Šta nije u redu?
Upozorenje, trenutno su na snazi ekstremni surferski uslovi.
Merne bove izveštavaju 10 metara na 18 sekundi.
Ćao, Frosti, upravo sam čuo, 10 metara na 18 sekundi.
U redu, pozvaću Kim.
Sigurno nećeš sa mnom? -Samo mi se vrati kući.
Jesi sve poneo?
Da. -U redu.
Zbog ovog će se skupiti mnogo indijanaca koji će pokušavati da se dokažu.
Neki će biti povređeni.
Budi na distanci i koncentriši se, važi?
Jer talas sa toliko vetra
često menja pravac struji.
Seti se toga.
Zaustavi. Zaustavi.
Da te zagrejemo, važi?
Vidimo se kasnije.
Ćao. -Ćao.
Obala izgleda zastrašujuće.
Ovo je najveće do sad.
Zadnje vreme sam razmišljao o mnogim stvarima.
Naučio si me da surfujem.
Nikad ti se nisam zahvalio.
Gledaću te, brate.
Skidanje mraka, moj prijatelju.
Kako je, klinac? Spreman?
Presvuci se. Veslaćemo zajedno.
A ti, Frost?
Dao sam obećanje, pre nekog vremena, frajeru.
Ovo nije "Dečko", momci.
Ovo je "Ubica".
Mora da se šališ.
Prevelik je za njega.
Džej, jesi li siguran u ovo?
Ali, stvarno siguran? Jer ja nisam.
Jesam.
Znam šta hoćeš da kažeš, ali nemoj.
Takav je dogovor. Sećaš se?
Bez pitanja, bez rasprave.
Hteo sam da ti kažem nešto što je trebalo mnogo ranije.
A to je da nije bitno.
Bilo da odustaneš ili nastaviš
volim te bez obzira na sve.
Frost.
Idemo.
Hej, približite nas!
Bliže!
Krenimo!
Izlazite odatle! Struja menja pravac!
Izvlačite brodove, odmah!
Hajde, Džej, izađi! -Veslaj, veslaj...
Neko će poginuti tamo.
Biće dobro, sve dok bude vezan za kanap.
Hajde, Džej.
Eno ga!
Uhvati me!
Ne! Dajte mi moju dasku!
Čuo si ga!
Hvala.
Stani malo. Šta to radi?
On je došao da zajaše Maverik.
Hajde, čoveče, ne moraš ovo.
Dobar je osećaj i dovde doći. -Ne.
Mislim da mi je dosta za jedan dan.
Razvali ga.
Dragi Frosti....
Istina je da se plašim.
Plašim se da nikada više neću videti svog oca
i da moja majka nikad neće biti srećna.
Plašim se da ću izgubiti Kim jer je ona ljubav mog života.
I naravno, plašim se da ću izgubiti tebe.
Ne znam šta misliš kakvi bi očevi trebalo da budu,
ali ja znam kakvi bi trebali biti.
Drago mi je da si uspeo, druže.
Konačno sam pročitao očevo pismo
što je bio moj poslednji esej za tebe.
Samo gomila slova na papiru.
Ovaj je samo tvoj, pastuve.
Znam da čudno zvuči
ali, osećao sam da neću još dugo biti tu
zbog čega želim da uhvatim taj talas.
Jer kad budem pogledao preko ivice
i uhvatim ga, postaću deo njega.
I u tom trenutku, znaću da sam živ.
Džej je postao slavan tog dana, ne zato što je jahao džina
već zbog hrabrosti dečaka koji se usudio na nemoguće.
Tokom godina, postao je jedan od najpoznatijih surfera
i njegovo junaštvo se merilo jedino negovom radošču.
Pravi princ među kraljevima sporta.
Oženio je svoju ljubav iz detinjstva i zakleo se na vernost.
Što se tiče ostalog...
sve što ću reći je, da onaj ko pomera granice otkrića,
te granice mu ponekad uzvrate udarac.
Sedam godina nakon podviga Džej se udavio tokom ronjenja na Maldivima.
Imao je samo 22 godine.
Za Džeja!
Svi smo izašli iz mora
ali nismo svi morska stvorenja.
Oni koji jesu, mi deca talasa...
moramo mu se vraćati ponovo i ponovo
sve do trenutka kad mu se ne vratimo
ostavljaući iza sebe jedino naše podvige.
Moraš jednostavno sve da poštuješ.
Mislim da je jedna od najvažnijih stvari u životu
iskreno poštovanje,
jer će te to imati priliku samo jednom da uradite.
I to neće trajati dugo, zato uživajte.
Preveo i obradio: >>Loggikg<<