HOBBITUL
Sincronizarea by Amstel
Dragul meu Frodo,
mă întrebaseși odată dacă ți-am spus totul despre aventurile mele.
Deși îți pot spune cu sinceritate că ți-am spus adevărul,
pesemne că nu ți l-am spus pe de-a întregul.
Sunt bătrân acum, Frodo.
Nu mai sunt hobbitul de odinioară.
Cred că a venit timpul să afli ce s-a întâmplat cu adevărat.
A început acum mult timp.
Într-un tărâm îndepărtat dinspre soare-răsare.
Într-un tărâm cum nu vei mai vedea în zilele noastre,
se afla orașul Dale.
Era cunoscut în lung și-n lat pentru negoțuri.
Aveau din belșug cărbuni și mătăsuri.
Era un oraș pașnic și prosper.
Acest oraș se afla la intrarea celui mai mare regat din Pământul de Mijloc:
Erebor.
Fortăreața lui Thrór, Regele Tărâmurilor de sub Munte.
Cel mai puternic dintre lorzii gnomi.
Thrór domnea cu convingere.
Niciodată nu se îndoia că stirpea nu îi va dăinui.
Căci obârșia îi era în siguranță, în viața fiului său și a nepotului său.
Erebor, Frodo!
Construit în adâncul muntelui,
frumusețea acestui oraș-fortăreață era legendară.
Bogăția lui zăcea în pământ.
În pietre prețioase extrase din rocă
și în filoane bogate în aur, care curgeau ca râurile prin piatră.
Îndemânarea gnomilor era fără egal.
Creau obiecte de o frumusețe măreață,
din diamante, smaralde, rubine și safire.
Mereu săpau adânc în întuneric.
Și acolo au găsit-o...
Inima muntelui...
Arkenstone.
Thrór a numit-o Nestemata Regelui.
A luat-o ca pe un semn că dreptul lui de a domni este divin.
Cu toții i-au adus omagii. Până și marele rege al elfilor, Thranduil.
Dar anii de pace și bogăție nu aveau să dăinuie.
Zilele au devenit mai chinuitoare, încetul cu încetul.
Iar nopțile vigilente s-au apropiat.
Râvna lui Thrór pentru aur a devenit prea aprigă.
O boală luă naștere în el.
Era o boală a minții.
Și, unde înflorește boala,
se întâmplă lucruri rele.
Primul lucru ce-l auziră a fost un zgomot ca de uragan, ce venea dinspre Miazănoapte.
Pinii de pe munte trosneau în vântul fierbinte și uscat.
Tată, dă alarma!
- Cheamă gărzile, acum! - Ce este?
Un dragon.
Dragon!
Era un dragon de la Miazănoapte.
Smaug venise.
Mulți au murit în acea zi.
Acest oraș nu însemna nimic pentru Smaug.
El pusese ochii pe un alt premiu.
Căci dragonii tânjesc după aur cu o râvnă întunecată și fioroasă.
Rămâneți pe poziții!
Nu!
Au pierdut Erebor.
Dragonii își păzesc prada până la moarte.
Păstrați-vă rândurile!
Ajutați-ne!
Thranduil nu voia să riște viața poporului său împotriva furiei dragonului.
Nu primiseră niciun ajutor din partea elfilor în ziua aceea
sau în oricare altă zi de atunci.
Privați de patrie, gnomii din Erebor au cutreierat prin sălbăticie.
Un popor odată puternic fusese îngenuncheat.
Tânărul prinț gnom lucra cu ziua în satele oamenilor.
Dar mereu își amintea de munții fumegând sub lună,
de copacii care ardeau puternic ca torțele,
căci văzuse foc de dragon pe cer și un oraș făcut scrum.
Niciodată n-a iertat și niciodată n-a uitat.
Aici, dragul meu Frodo, apar eu.
Căci, din întâmplare, și din vrerea unui vrăjitor,
soarta a decis ca eu să iau parte la această poveste.
A început... Ei bine, a început așa cum te-ai aștepta.
Trăia odată, într-o groapă în pământ, un hobbit.
Nu era o groapă murdară și umedă, plină cu râme și mirosuri neplăcute.
Era o gaură de hobbit.
Asta înseamnă mâncare bună, o gazdă primitoare
și toate conforturile unei case.
Mulțumesc.
Ce e asta?
E ceva personal. Nu pune mâna pe ea!
- Încă nu e gata. - Pentru ce nu e gata?
Pentru a fi citită.
Ce sunt astea?
Răspunsuri la invitațiile la petrecere.
Măi să fie! Este astăzi?
Cu toții au spus că vin, în afară de familia Sackville Baggins.
- Cer să-i inviți personal. - Așa zici? Peste cadavrul meu.
Pesemne că le-ar conveni.
Par a crede că ai tunele pline ochi cu aur.
Era doar un cufăr mic, nu era plin ochi.
Și încă miroase a trol.
Ce faci acolo?
Iau măsuri de precauție.
- Am prins-o odată furând argintăria. - Pe cine?
Pe Lobelia Sackville-Baggins. Și-a băgat în buzunar toate lingurile mele.
E o femeie îngrozitoare. Să fii cu ochii pe ea după ce...
După ce eu...
Ce o să faci?
Nimic... nimic.
Știi, unii încep să-și pună întrebări în legătură cu tine, unchiule.
- Ei cred că devii ciudat. - Ciudat?!
- Antisocial. - Antisocial?! Eu?! Prostii!
Fii flăcău bun și pune asta pe poartă.
NU INTRAȚI, DECÂT DACĂ SUNTEȚI INVITAȚI
- Crezi că o să vină? - Cine?
Gandalf.
N-ar rata el o șansă de a-și aprinde artificiile.
O să ne ofere un spectacol pe cinste, ai să vezi.
- Bine, am plecat. - Încotro?
În pădurea Eastfarthing. Vreau să-i fac o surpriză.
Du-te, atunci! N-ai vrea să întârzii.
Nu-i place când întârzie lumea. Nu că aș fi întârziat eu vreodată.
Pe vremea aceea ajungeam mereu la timp.
Eram foarte respectat.
Și nimic neașteptat...
... nu s-a întâmplat vreodată.
O CĂLĂTORIE NEAȘTEPTATĂ
Sincronizarea by Amstel
60 DE ANI MAI DEVREME
- Bună dimineața. - Ce voiești a zice?
Îmi urezi o dimineață bună sau e bună, fie că eu doresc asta sau nu?
Sau poate voiești a zice că te simți bine în dimineața aceasta.
Sau zici doar că e o dimineață în care poți să fii bun?
Cred că toate laolaltă.
- Te pot ajuta cu ceva? - Asta rămâne de văzut.
Caut pe cineva care să mi se alăture într-o aventură.
O aventură?!
Nu cred că e cineva la Soare-Apune de Bree, care să fie interesat de aventuri.
Sunt neplăcute, deranjante și inconfortabile.
Și te fac să întârzii la cină.
Să ai o dimineață bună!
N-am crezut c-o să apuc ziua în care să fiu ignorat de fiul Belladonnei Took,
de parcă aș vinde nasturi din ușă în ușă.
Poftim?
Te-ai schimbat, și nu înspre bine, Bilbo Baggins.
Scuză-mă, te cunosc?
Îmi știi numele, deși nu-ți mai amintești că eu îl port.
Eu sunt Gandalf! Iar Gandalf înseamnă...
Eu!
Doar nu Gandalf vrăjitorul pribeag, care făcea artificiile acelea excelente?
Bătrânul Took le aprindea în ajunul solstițiului de vară.
Nu știam că încă te mai ocupi de așa ceva.
- Și cu ce ai vrea să mă ocup? - Păi...
Mă bucur să aflu că îți amintești ceva despre mine.
Chiar dacă îți amintești doar de artificiile mele.
Să ne decidem. O să fie foarte bine pentru tine.
Și foarte nostim pentru mine.
- Am să le dau de știre și celorlalți. - Cui? Nu! Nu!
Noi nu vrem aventuri aici.
Mulțumesc. Astăzi nu.
Te sfătuiesc să încerci după deal sau peste rău.
Să ai o dimineață bună!
Dwalin, la dispoziția dumitale.
Bilbo Baggins... la dispoziția dumitale. Ne cunoaștem?
Nu.
- Aici se ține? - Ce anume?
Cina. A spus c-o să avem de-ale gurii.
Cine a zis?
E foarte bun. Mai ai?
Cum?
Da, da...
Servește-te.
Nu mă așteptam să am musafiri.
E cineva la ușă.
Balin, la dispoziția dumitale.
- Seara bună! - Da, chiar este.
Deși cred că o să plouă mai târziu.
Am întârziat?
Pentru ce anume?
Seara bună, frate!
Pe barba mea! Ești mai scund și lat față de ultima oară când ne văzusem.
Mai lat, nu mai scund. Și destul de ager pentru amândoi.
Scuzați-mă, nu doresc să vă întrerup, dar nu cred că sunteți unde trebuie.
- Ai mâncat? - Nu că nu mi-ar plăcea musafirii.
Îmi plac musafirii ca oricărui hobbit.
Dar mi-ar plăcea să-i cunosc, înainte de a veni în vizită.
- Ce-i asta? - Nu știu. Cred că-i brânză albastră.
- Are găuri și mucegai. - Problema este că...
Nu vă cunosc pe nicicare. Câtuși de puțin.
Nu vreau să fiu necioplit, dar trebuia să vă zic.
Îmi pare rău.
Îți acceptăm scuzele.
Umple-o, frate, nu te zgârci.
Fili și Kili, la dispoziția dumitale.
- Dumneata trebuie să fii domul Baggins. - Nu. Nu puteți intra. Ați greșit casa.
- Cum?! S-a anulat? - Nouă nu ne-a spus nimeni.
- Nu s-a anulat nimic. - Ce ușurare!
Ai grijă cu astea, abia ce au fost ascuțite.
E frumoasă casa! Dumneata ai construit-o?
Nu, e în familie de ani de zile.
Aia e lada de zestre a mamei mele! Te rog să nu te ștergi!
- Fili, hai de ne ajută! - Domnule Dwalin!
Hai să scoatem masa, n-o să încapă toată lumea.
Toată lumea?! Câți mai sunt?
Nu!
Nu, nu! Nu-i nimeni acasă!
Plecați și deranjați pe altcineva!
Sunt prea mulți gnomi în sufrageria mea!
Dacă asta-i gluma unui tolomac,
nu pot să zic decât că este de prost gust.
Gandalf...
Alea sunt ale mele! Nu-mi lua vinul!
Pune aia înapoi!
Nu umbla la gem! Pardon! Scuză-mă, nu crezi că e prea mult?
- Ai cuțit de brânză? - Cuțit?! Mănâncă o roată întreagă.
Nu! Ăla e scaunul bunicului Mungo. La fel și acela. Du-l înapoi.
E antic, nu e de stat pe el.
Aia nu e un suport de pahar. Lasă harta jos!
Scuzați-mă, domnule Gandalf, vă pot tenta cu o ceașcă de ceai de mușețel?
Nu, mulțumesc, Dori. Cred că am să servesc puțin vin roșu.
Fili, Kili,
Oin, Gloin,
Dwalin, Balin,
Bifur, Bofur, Bombur, Dori, Nori.
- N-o să-mi iei roșiile! - Ori!
Ai mare dreptate, Bifur.
Se pare că lipsește un gnom.
Întârzie. A pornit spre Miazănoapte la un sfat cu semenii noștri. O să vină.
Domnule Gandalf! Un pahar micuț de vin roșu, așa cum ați cerut.
Are un buchet fructuos.
Noroc!
Prinde!
Cine vrea bere? Luați de aici.
Mai vrei să bei? Ia de aici.
Ăla e un milieu, nu un ștergar!
- Dar e plin de găuri. - Așa și trebuie, e croșetat.
Crochetul e un joc frumos! Dacă ai biluțe pentru el.
Nu-i mai suport!
Dragul meu Bilbo, ce s-a întâmplat?
Ce s-a întâmplat? Sunt înconjurat de gnomi.
- Ce caută aici? - Sunt o adunătură de veselie.
- Odată ce te obișnuiești cu ei. - Nu vreau să mă obișnuiesc cu ei!
Mi-au distrus bucătăria. Au făcut noroi pe covor.
Mi-au prădat cămara.
Nici nu-ți mai zic ce au făcut în baie. Au distrus toaleta.
Nu înțeleg ce caută în casa mea.
Scuză-mă! Îmi pare rău că te întrerup.
- Ce să fac cu farfuria mea? - Dă-mi-o mie, Ori.
Alea-s farfuriile mamei mele! Au o vechime de peste o sută de ani!
Nu mai faceți asta! O să le tociți!
Ați auzit, băieți? A zis că o să tocim cuțitele.
Tocește cuțitele și îndoaie furculițele,
Sparge sticlele și arde dopurile,
Ciobește paharele și sparge farfuriile,
Asta urăște Bilbo Baggins
Scoate untura și calcă pe ea,
Lasă oasele pe saltea,
Toarnă laptele în cămară,
Aruncă cu vin pe fiecare ușă
Pune cioburile într-un bol pe foc
Zdrobește-le cu un par
De sunt întregi când ai terminat
De-a dura pe hol le-ai și dat
Asta urăște Bilbo Baggins
A sosit.
Gandalf!
Parcă ai zis că locul ăsta o să fie ușor de găsit.
M-am pierdut pe drum de două ori.
Nici nu v-aș mai fi găsit, de nu era semnul acela pe ușă.
Semn? Nu e niciun semn pe ușă. Am vopsit-o acum o săptămână.
Este un semn. Eu însumi l-am făcut.
Bilbo Baggins, permite-mi să ți-l prezint pe liderul Companiei noastre,
Thorin Scut-de-Stejar.
Deci el e hobbitul.
Spune-mi, domnule Baggins, ai luptat la viața ta?
- Poftim? - Topor sau sabie? Ce armă preferi?
Mă pricep la aruncat castane, dacă chiar vrei să știi.
Dar nu văd ce importanță are asta.
Mă gândeam eu. Arată mai degrabă ca un băcan, decât ca un hoț.
Ce vești ai de la sfatul din Ered Luin?
- Au venit cu toții? - Da, fiecare gnom din cele 7 regate.
Și ce au zis cei din Dealurile de Fier?
Ne sunt alături?
Nu vor veni.
Spun că această misiune e numai a noastră de purtat.
Plecați într-o misiune?
Bilbo, dragul meu prieten, hai să facem puțină lumină.
Departe, înspre Soare-Răsare, peste munți și râuri,
peste păduri și zone sterpe,
se află un singur pisc solitar.
Muntele Singuratic.
Oin a citit semnele, iar semnele spun că a venit timpul.
S-au văzut corbi zburând înapoi înspre munte, așa cum a fost prezis.
Când pământurile de odinioară vor fi din nou ale Ereborului,
domnia bestiei va lua sfârșit.
- Ce bestie? - Vorbește despre Smaug cel Teribil.
Cea mai mare calamitate din veacul nostru.
Poate să zboare și să scuipe foc.
Are dinții ascuțiți ca lamele și ghearele precum cârligele.
- Îi plac metalele prețioase. - Știu ce e acela un dragon.
Eu nu mă tem! Am să merg!
O să-i dau dragonului să simtă fier de gnom.
Stai jos!
Va fi dificil chiar și cu o armată în spate.
Suntem doar 13 la număr. Și nu 13 dintre cei mai buni.
Nici dintre cei mai breji.
- Pe cine faci tu greu de cap? - Ce a spus?
Suntem noi puțini la număr,
dar suntem luptători, fiecare dintre noi!
Și uiți că avem un vrăjitor cu noi.
Gandalf a răpus sute de dragoni la vremea sa.
- Eu n-aș spune că... - Atunci câți?
- Poftim? - Câți dragoni ai răpus?
Haide! Spune-ne un număr.
Scuzați-mă... Vă rog...
Liniște!
Dacă noi am văzut semnele, nu credeți că și alții le-au văzut?
Au început să se împrăștie zvonuri. Dragonul Smaug n-a fost văzut de 60 de ani.
Privirile sunt îndreptate înspre Soare-Răsare, către munte.
Judecă, se întreabă, socotesc riscul.
Pesemne că marea bogăție a poporului nostru zace neprotejată.
Stăm cu mâinile în sân în timp ce alții iau ce-i al nostru
sau profităm de ocazie pentru a recuceri Erebor?
Ai uitat că porțile sunt ferecate.
Nu avem nicio cale de intrare în munte.
Dragul meu Balin, asta nu e pe de-a întregul adevărat.
Unde ai găsit-o?
Mi-a fost dată de Thráin, tatăl tău, ca s-o păstrez în siguranță.
Este a ta acum.
Dacă există o cheie, trebuie să existe și o ușă.
Runele acestea vorbesc despre un pasaj ascuns către sălile de jos.
Mai există o cale de intrare.
Dacă o putem găsi. Ușile gnomilor sunt invizibile când sunt închise.
Răspunsul zace ascuns în harta asta, iar eu nu am dibăcia de a-l găsi,
dar sunt alții în Pământul de Mijloc care îl pot afla.
Pentru sarcina la care mă gândesc trebuie să ne facem nevăzuți
și să lăsăm frica în urma noastră.
Dar, dacă suntem atenți și chibzuiți, cred că vom izbuti.
De aceea avem nevoie de un hoț.
De unul bun, chiar! De un expert, îmi închipui.
Și ești așa ceva?
Ce să fiu?
A spus că e un expert!
Eu? Nu, nu! Nu sunt hoț.
N-am furat nimic în viața mea.
Mă tem că trebuie să fiu de acord cu domnul Baggins.
Nu are stofă de hoț.
Da, în sălbăticie nu e loc pentru plăpânzi care nu se pot lupta sau apăra.
Ajunge! Dacă eu zic că Bilbo Baggins este un hoț, atunci asta este!
Hobbiții sunt foarte sprinteni.
Pot trece neobservați de multe făpturi, dacă așa voiesc.
Și, în timp ce dragonul este obișnuit cu mirosul de gnom,
mirosul de hobbit îi este necunoscut, ceea ce ne oferă un avantaj.
M-ai rugat să găsesc al 14-lea membru, iar eu l-am ales pe domnul Baggins.
E în stare de mai multe decât pare.
Și are mai multe de oferit decât știți voi.
Chiar și decât știe el.
Trebuie să ai încredere în mine.
Prea bine. Facem cum zici tu.
- Nu, nu! - Dați-i contractul.
- Thorin, plecăm! - Te rog!
Sunt doar lucrurile obișnuite. Un rezumat al cheltuielilor de buzunar.
Durată, remunerație, pregătirile pentru înmormântare.
Și așa mai departe.
Pregătiri pentru înmormântare?
- Nu-i pot garanta siguranța. - Am înțeles.
Și nici nu voi fi responsabil pentru luptele sale.
De acord.
Plata la livrare. Până la, și nu peste, 14% din profitul total, dacă este cazul.
Mi se pare cinstit.
Nu suntem răspunzători de rănile suferite, inclusiv de...
...tortură,
eviscerare...
Incinerare?!
Da. Îți topește carnea de pe oase într-o clipită.
- Ești bine, flăcău? - Da.
- Îmi vine să leșin. - Gândește-te la un cuptor cu aripi.
Da... am nevoie de o gură de aer.
O străfulgerare, o durere arzătoare și puf! Ai ajuns un morman de cenușă.
Nu!
Ai fost de mare ajutor, Bofur.
O să-mi revin. Lăsați-mă să stau puțin în tihnă.
Ai stat în tihnă prea multă vreme!
Ia spune-mi!
De când au devenit atât de importante milieurile și vasele mamei tale pentru tine?
Eu îmi amintesc de un tânăr hobbit care mereu căuta elfi prin păduri.
Care stătea afară până târziu.
Intra după lăsarea serii, lăsând urme de noroi, rămurele și licurici.
Un tânăr hobbit căruia i-ar fi plăcut să afle ce zace după granițele Comitatului.
Lumea nu se află în cărțile și hărțile tale.
Este acolo, afară.
Nu pot să mă iau să plec în necunoscut. Sunt un Baggins...
... din Fundătură.
Ești și un Took.
Știai că stră-stră-stră-stră unchiul tău Răget-de-Taur Took era așa mare la stat,
încât putea călări un cal adevărat?
Să știi că putea!
În bătălia de la Câmpiile Verzi a atacat rândurile goblinilor.
A dat atât de tare cu parul, încât a retezat capul regelui goblinilor
și a zburat 90 de metri prin aer, aterizând într-o vizuină de iepure.
Și astfel a câștigat bătălia și, totodată, a inventat și golful.
Cred că ai născocit isprava asta.
Toate poveștile bune merită a fi înflorite puțin.
Și tu o să ai ce povesti când te vei întoarce.
Îmi poți făgădui că mă voi întoarce?
Nu. Și, de te vei întoarce,
nu vei mai fi același hobbit.
Așa credeam și eu.
Îmi pare rău, Gandalf, nu pot accepta.
Nu sunt hobbitul pe care îl cauți.
Se pare că am rămas fără hoț.
Pesemne că o fi mai bine. Soarta ne-a fost mereu potrivnică.
Până la urmă, ce suntem?
Negustori, mineri, tinichigii, jucărieri.
- Nimic de legendă. - Sunt și câțiva războinici printre noi.
Războinici bătrâni.
Aș lupta mai degrabă cu oricare dintre ei decât cu armata din Dealurile de Fier.
Când i-am chemat, mi-au sărit în ajutor.
Loialitate, onoare, o voință puternică...
Nici nu cer mai mult.
Nu trebuie să faci asta. Ai de ales.
Te-ai descurcat onorabil față de poporul nostru.
Ne-ai construit o nouă viață în Munții Azurii.
O viață pașnică și cu bogății.
O viață care valorează mai mult decât tot aurul din Erebor.
De la bunicul meu, la tatăl meu, cheia mi-a ajuns în posesie.
Au visat la ziua în care gnomii din Erebor își vor revendica pământurile.
Nu avem de ales, Balin.
Cel puțin nu eu.
Îți suntem alături, flăcău.
Ne vedem în zori.
Departe, peste munții fumurii,
Spre hrube vechi și ocne adâncate,
În zori pleca-vom spre a scormoni
Comorile de aur fermecate.
Se încovoiau pe munte brazii,
În noapte gemea vântul prin pustii,
Se-mprăștiau văpăi și flăcări, iară pomii
Ardeau precum nepământești făclii.
E cineva?
- Domnule Bilbo, încotro? - Nu pot sta la sfat, am întârziat!
- Unde? - Plec într-o aventură.
Stați! Stați!
M-am iscălit.
Totul pare a fi în regulă.
Jupâne Baggins, bine ai venit în Compania lui Thorin Scut-de-Stejar.
- Dați-i un ponei. - Nu, nu vă osteniți.
Sunt sigur că pot ține pasul cu voi pe jos.
Am avut parte de umblat la viața mea.
Odată am ajuns chiar și până la Frogmorton.
Haide, Dori, plătește!
Pentru ce a fost asta?
Au pus rămășag dacă vei veni sau nu.
Cei mai mulți au crezut că nu vei veni.
Tu ce ai crezut?
Dragul meu flăcău, nicio clipă nu m-am îndoit de tine.
Am alergie la părul de cal.
Stați! Opriți-vă!
Opriți-vă! Trebuie să facem cale întoarsă.
- Ce s-a întâmplat? - Mi-am uitat batista.
Uite! Folosește asta.
Să purcedem!
Va trebui să te descurci fără batiste de buzunar
și fără multe alte lucruri, Bilbo Baggins, până ajungem la finalul călătoriei.
Te-ai născut printre colinele și pârâurile din Comitat.
Casa ți-a rămas în urmă.
Lumea este în fața ta.
Bună, fetițo. Cine e o fetiță bună?
Asta-i micul nostru secret, Myrtle. Să nu spui nimănui.
- Ce a fost asta? - Orci.
Orci?
Spintecători. Sunt cu zecile. Pământurile de Jos sunt pline de ei.
Atacă în toiul nopții, când toată lumea doarme.
Rapid și încet, fără țipete, doar mult sânge.
Vi se pare amuzant?
Luați în derâdere atacurile orcilor de pe timp de noapte?
- N-am vrut să insinuez nimic. - Normal că nu. Nu știi nimic despre lume!
Nu-l băga în seamă, flăcău.
Thorin e cel mai îndreptățit dintre toți să urască orcii.
După ce dragonul a pus stăpânire pe Muntele Singuratic,
regele Thrór a încercat să redobândească vechiul regat al gnomilor: Moria.
Dar dușmanii noștri ajunseseră primii.
Moria a fost asediată de legiuni de orci,
conduse de cel mai mârșav dintre cei din rasa lor:
Azog Pângăritorul.
Uriașul orc palid
jurase să nimicească stirpea lui Durin.
A început...
... decapitându-ne regele.
Nu!
Thráin, tatăl lui Thorin, a înnebunit de inimă rea.
A dispărut. Nu știm dacă a fost luat prizonier sau ucis.
Am rămas fără lider,
am fost înfrânți, iar moartea ne bătea la ușă.
Și, atunci, l-am zărit.
Pe tânărul prinț gnom înfruntând orcul palid.
Și-a înfruntat de unul singur cumplitul adversar.
Armura îi era slăbită.
Mânuia doar o creangă de stejar pe post de scut.
Azog Pângăritorul aflase în acea zi
ca stirpea lui Durin nu poate fi atât de ușor de nimicit.
Forțele noastre s-au regrupat
și au împins orcii înapoi.
Și dușmanul nostru fusese înfrânt.
Dar nu ne-am ospătat și nici n-am cântat de bucurie în seara aceea.
Au murit mai multe trupe decât am putut număra.
Doar o mână de gnomi au supraviețuit.
Și mi-am zis în gând atunci:
"Uite-l pe cel pe care l-aș urma."
"Uite-l pe cel pe care l-aș putea numi rege."
Dar orcul palid?
Ce s-a întâmplat cu el?
S-a târât înapoi în văgăuna de unde a ieșit.
A murit din cauza rănilor, acum mult timp.
Dă de știre stăpânului.
Am găsit gnomii!
Domnule Gandalf, nu poți face ceva cu potopul ăsta?
Plouă, jupâne gnom.
Și va ploua în continuare până când va trece.
Dacă vrei să schimbi vremea, găsește-ți al vrăjitor.
- Mă sunt alți vrăjitori? - Ce?
Suntem cinci. Cel mai mare în ordin este Saruman cel Alb.
Apoi mai sunt cei doi Albaștri.
Am uitat cum îi cheamă.
- Și cine e al cincilea? - Radagast cel Cafeniu.
Și el e un vrăjitor măreț sau...
... e mai degrabă ca tine?
Aș zice că e un mare vrăjitor, în felul său.
E un suflet blând, care preferă compania animalelor.
Veghează pădurile dinspre Soare-Răsare.
Și e bine, căci răul mereu va căuta să se stabilească în lumea asta.
Nu e bine! Ne e deloc bine!
Sebastian!
Măi să fie!
Înapoi! Lăsați-l să respire!
Nu înțeleg de ce nu are efect. Doar nu-i vrăjitorie.
Vrăjitorie!
Dar chiar asta este!
E magie neagră și puternică!
De unde au mai apărut și creaturile acelea îngrozitoare?
De la vechea fortăreață? Arată-mi.
Înnoptăm aici.
Fili, Kili, aveți grijă de ponei. Stați aproape de ei.
Aici locuiau un fermier și familia sa.
Oin, Gloin, faceți focul.
Cred că ar fi mai înțelept să ne continuăm drumul.
Ne putem îndrepta spre Valea Ascunsă.
Ți-am zis deja. Nu mă voi apropia de locul acela!
De ce? Ne-ar putea ajuta elfii.
Putem primi hrană, un loc de odihnă, sfaturi.
- N-am nevoie de sfatul lor. - Avem o hartă pe care n-o putem citi.
- Stăpânul Elrond ne poate ajuta - Să ne ajute?
Ce ajutor am primit din partea elfilor când dragonul a atacat Erebor?
Orcii prădau Moria. Ne profanau sălile sacre.
Elfii au stat cum mâinile în sân.
Iar tu îmi zici să cer ajutor de la cei care mi-au trădat bunicul?
- Și tatăl? - Tu nu ești ca tatăl și bunicul tău.
Nu ți-am dat harta și cheia ca să te agăți de trecut.
Nu știam că sunt ale tale ca să mi le dai.
S-a întâmplat ceva? Gandalf, unde mergi?
Să caut compania singurului om care are puțină minte pe aici.
- Cine e acela? - Eu însumi, domnule Baggins.
M-am săturat de gnomi pentru o zi.
Haide, Bombur, suntem hămesiți.
Se mai întoarce?
- A plecat de mult timp. - Cine?
- Gandalf. - E vrăjitor. Face ce-i poftește inima.
Fă-ne o favoare și du astea flăcăilor.
Termină! Ai mâncat destul!
- Care-i baiul? - Trebuia să avem grijă de ponei.
Doar că am dat peste o mică problemă.
- Aveam 16. - Acum au mai rămas 14.
Daisy și Bungo au dispărut.
Asta nu e bine.
Nu e deloc bine. N-ar trebui să-i spunem lui Thorin?
Nu. Hai să nu-l îngrijorăm.
În calitate de hoțul nostru oficial, credeam că poate ai vrea tu să verifici.
- Ceva mare a scos copacii din rădăcini. - Așa ziceam și noi.
Ceva foarte mare și pesemne periculos.
Se vede ceva! Pe aici!
Stai jos.
- Ce sunt? - Troli.
I-a prins pe Mirdle și Minty.
Cred că vor să-i mănânce. Trebuie să facem ceva.
Da, ar trebui.
Trolii de munte sunt înceți și proști, iar tu ești mic. N-o să te vadă.
Nu e periculos. O să fim în spatele tău.
Dacă dai de necaz, fă de două ori ca o strigă și o dată ca un huhurez.
De două ori ca o strigă... De două ori ca un huhurez...
Sigur e o idee bună?
Carne de miel ieri. Carne de miel azi.
Și mâine se pare că vom mânca tot carne de miel.
Nu te mai plânge. Ăștia nu-s oi.
Ăștia sunt ponei.
Nu-mi plac caii. N-au destulă grăsime.
E mai bine decât fermierul ăla. Era numai piele și oase.
Încă mai scot bucăți din el dintre dinți.
E minunat! Plutește.
Poate o să-i dea un gust mai bun.
- Mai am dacă vrei. - Nici să nu te gândești.
- Nu! - Stai jos!
Sper c-o să le scoți mațele. Nu-mi plac bucățile alea care put.
Am zis să stai jos!
Mor de foame. Mâncăm caii, au ba?
Tacă-ți fleanca. O să mânci ce-ți dau.
- Totul are gust de carne de pui. - Mai puțin carnea de pui.
Zic și eu. Puțină apreciere n-ar strica.
"Săru'mâna, Bill! E bună tocana!" Cât e de greu?
Mai trebuie puțin praf de veveriță.
E băutura mea!
Scuze.
Are un gust echilibrat!
Îmi chiorăie mațele. Trebuie să ciugulesc ceva.
Carne. Am nevoie de carne!
Măiculiță!
Uitați ce mi-a ieșit din nas! Are mâini, picioare și toate cele.
Ce e?
Nu știu, dar nu-mi place cum se zbate.
Ce ești? O veveriță imensă?
- Sunt un hoț... hobbit. - Un hoțobbit?
- Îl putem găti? - Putem încerca.
Nici n-o să fie cât o îmbucătură, după ce-l dezosăm.
Mai sunt hoțobbiți pe aici? Poate o să facem o plăcintă din ei.
- Prinde-l! - E prea rapid!
Vino aici, obrăznicătură mică! Te-am prins!
Mai sunt alții ca tine ascunzându-se pe unde nu trebuie?
Nu.
- Minte! - Ba nu!
Ține-i picioarele deasupra focului. Fă-l să vorbească.
- Dă-i drumul. - Ce ai zis?
Am zis să-i dai drumul.
- Bilbo! - Nu!
Lăsați armele jos sau îi rupem mâinile.
Nu te mai osteni să-i gătești.
Hai să stăm pe ei și să-i strivim până-i facem gem.
Trebuie gătiți la foc mic și condimentați cu salvie.
- Chiar e necesar? - Sună bine!
Lasă condimentele, n-avem toată noapte de zăbovit.
Nu mai e mult până în zori. Hai, mai cu spor!
Nu-mi place să mă transform în piatră.
Stați! Faceți o mare greșeală.
- Nu te poți înțelege cu ei, sunt nătărăi. - Și atunci noi ce suntem?
Mă refeream la condimente.
Ce-i cu condimentele?
I-ai mirosit? E nevoie de ceva mai puternic decât salvia, dacă vrei să-i gătești.
- Trădătorule! - Ce știi tu despre mâncarea de gnom?
Gura! Lasă hoțobbitul să vorbească.
Secretul în a găti carne de gnom stă în...
- Da? Haide! - Este...
- Spune-ne secretul. - Da, îți spun! Secretul e...
Să-i jupoi mai întâi.
Tom, adu-mi cuțitul de filetat.
- Te jupoi eu pe tine... - N-am să te uit, n-am să te uit!
Prostii!
Am mâncat destui cu piele. Eu zis să-i mâncăm cu tot cu cizme.
Are dreptate!
N-are nimic dacă mâncăm gnomi cruzi.
Sunt numai buni și crocanți.
Nu pe ăla, e infectat!
- Ce?! - Da?!
Da, are viermi în mațe.
De fapt, cu toții sunt plini de paraziți.
E îngrozitor, eu nu aș risca.
- A zis cumva paraziți? - Noi nu avem paraziți!
Tu ai paraziți!
- Eu am paraziți cât mâna de mare. - Eu am cei mai mari paraziți!
- Suntem plini de ei! - Da, așa e!
Și ce ai vrea să facem?
- Să le dăm drumul? - Păi...
Crezi că nu știu ce pui la cale?
Dihorul ăsta mic ne ia drept prosti.
- Dihor?! - Proști?!
Zorii vă va răpune pe toți!
- Cine-i ăla? - Nu știu.
Îl putem mânca și pe el?
Ia-ți piciorul din spatele meu!
Unde ai plecat, dacă-mi permiți să întreb?
Să mă gândesc la viitor.
- Și ce te-a adus înapoi? - Trecutul.
E o treabă neplăcută. Totuși, sunt toți teferi.
Nu datorită hoțului tău.
A avut curaj să tragă de timp.
Voi nu v-ați gândit la asta.
Cred că au coborât de pe munte.
De când se aventurează trolii de munte atât de departe înspre Miazăzi?
N-au mai făcut-o de un veac.
De când o forță mai întunecată domnea peste pământurile astea.
Nu aveau cum să se miște pe timpul zilei.
Trebuie să fie o peșteră prin apropiere.
- Ce urât miroase! - E o peșteră de troli!
Aveți grijă pe ce puneți mâna.
Ar fi mare păcat să-l lăsăm aici.
- L-ar putea lua oricine. - De acord.
Nori, adu o lopată.
Săbiile astea nu-s făcute de troli.
Nici de vreun fierar din rândul oamenilor.
Au fost făurite în Gondolin de către elfii nobili din primul ev.
Nu există arme mai bune.
Depunem bani pe termen lung.
Să plecăm din locul ăsta groaznic. Haideți! Să purcedem!
Bofur, Gloin, Nori!
Bilbo.
Poftim. Pare a fi pe măsura ta.
N-o pot lua.
Sabia e făcută de elfi, ceea ce înseamnă
că va căpăta o culoare albastră când sunt orci sau goblini prin apropiere.
- N-am folosit în viața mea o sabie. - Sper să nici nu fii nevoit.
Dacă vei fi nevoit, ia aminte...
Curajul adevărat nu înseamnă a ști când să iei o viață,
ci când să cruți una.
- Se apropie ceva! - Gandalf...
Rămâneți împreună.
Grăbiți-vă! Înarmați-vă!
Hoți! Foc! Crimă!
Radagast!
Radagast cel Cafeniu!
- Ce cauți aici? - Te căutam pe tine, Gandalf.
S-a întâmplat ceva. S-a întâmplat ceva îngrozitor.
Da?
Așteaptă puțin.
Aveam un gând, dar l-am pierdut. Era chiar acolo, pe vârful limbii.
Nu era deloc un gând! E o...
... insectă.
Pădurea Verde e bolnavă, Gandalf.
S-a abătut o nenorocire asupra sa.
Nimic nu mai crește. Cel puțin nimic bun.
În aer se simte miros de putregai.
- Cel mai rău sunt pânzele. - Pânze?! Ce vrei să zici?
Păianjeni, Gandalf. Păianjeni uriași.
Sunt un fel de progenituri de-ale lui Ungoliant.
Pe onoarea mea de vrăjitor!
Le-am luat urma.
Au venit din Dol Guldur.
Dol Guldur? Dar vechea fortăreață e părăsită.
Nu, Gandalf, nu e.
O putere întunecată își are sălașul acolo.
O putere cum n-am mai simțit vreodată.
Este umbra unei vechi orori.
Una care poate chema spiritele celor morți.
L-am văzut, Gandalf.
S-a ivit un necromant din întuneric.
Repede, repede!
Așteptați-mă!
Scuze.
Încearcă să tragi un fum. O să te mai calmeze.
Ziceai ceva de un necromant. Ești sigur?
Nu este de pe lumea celor vii.
S-a auzit un lup? Sunt lupi prin pădure?
Lup? Nu, ăla nu e lup.
Iscoade Warg. Înseamnă că un grup de orci e prin apropiere.
- Un grup de orci? - Cui i-ai mai spus de misiune?
- Nimănui. - Cui i-ai mai spus?
Nimănui! Îți jur!
- Pe numele lui Durin, ce se întâmplă? - Ești vânat.
- Trebuie să plecăm de aici. - Nu putem. Nu mai avem ponei.
Au fugit.
- Îi ademenesc eu după mine. - Sunt Wargi de Gundabad.
- Te vor ajunge din urmă. - Ăștia sunt iepuri de Rhosgobel.
Să-i văd numai că încearcă.
Veniți după mine!
Veniți!
- Rămâneți împreună. - Mișcați-vă!
Ori, nu!
Hai, grăbiți-vă!
Unde ne duci?
Gnomii sunt acolo!
Pe iei!
Mișcați-vă! Fugiți!
Uită-i acolo!
Pe aici! Grăbiți-vă!
Vin mai mulți!
Fili, trage cu arcul în ei!
- Unde-i Gandalf? - Ne-a abandonat.
Rămâneți pe poziții!
Pe aici, nebunilor!
Repede! Cu toții!
Hai, hai, hai!
Kili, fugi!
Elfi.
Nu văd unde duce strâmtoarea. O urmăm au ba?
Normal că o urmăm!
Cred că ar fi înțelept.
Valea Imladris!
În popor e cunoscută sub alt nume.
Rivendell.
Aici este singura casă îmbietoare la est de mare.
Ăsta ți-a fost planul de la bun început.
Să ne refugiem cu inamicii noștri.
Nu ai niciun inamic aici, Thorin Scut-de-Stejar.
Singură voință rea din valea aceasta este cea cu care vii.
Crezi că elfii ne vor da binecuvântarea lor?
- Vor încerca să ne oprească. - Bineînțeles că așa vor face.
Dar avem întrebări care necesită răspunsuri.
Dacă vrem să izbutim, trebuie să acționăm cu tact,
cu respect și cu șarm cât cuprinde.
De aceea o să lași vorbitul pe seama mea.
Am auzit că ai ajuns în Vale.
- Trebuie să vorbesc cu Stăpânul Elrond. - Stăpânul meu nu este aici.
Nu este aici...
Unde este?
Strângeți rândurile!
- Gandalf! - Stăpâne Elrond!
Prietene!
Pe unde ai umblat?
Am vânat un grup de orci care au venit dinspre Miazăzi.
Am ucis câțiva aproape de Trecătoarea Ascunsă.
E ciudat ca orcii să vină atât de aproape de granițele noastre.
Ceva, sau cineva, i-a ademenit aproape de noi.
Pesemne că am fost noi.
Bun venit, Thorin, fiul lui Thráin.
Nu cred că am avut onoarea.
Semeni pe bunicul tău.
L-am cunoscut pe Thrór când domnea sub munte.
Într-adevăr. N-a pomenit nimic de tine.
Ce spune acolo?
- Se oferă să arunce cu insulte în noi? - Nu, jupâne Gloin, vă oferă mâncare.
Dacă așa stă treaba, arată-ne calea.
Încearc-o. Ia doar o înghițitură.
Nu-mi place mâncarea verde.
Unde-i carnea?
Au cartofi prăjiți?
Frumos din partea ta să ne inviți. Nu prea suntem îmbrăcați pentru cină.
Niciodată nu ești.
Aceasta este Orcrist, Spintecătorul-de-gnomi.
E o sabie faimoasă, făurită de Elfii Nobili din Apus. Neamul meu.
Să-ți fie de folos.
Iar aceasta este Glam Drang.
Ghioaga-care-ucide-inamici. Sabia regelui din Gondolin.
Săbiile au fost făurite pentru războaiele cu goblini.
Nu mi-aș bate capul, flăcău.
Săbiile sunt numite după faptele vitejești din război.
Vrei să spui că sabia mea nu a fost folosită în lupte?
Nu prea sunt sigur că e o sabie.
Arată mai degrabă ca un cuțitaș pentru deschis scrisori.
Unde le-ai găsit?
Le-am găsit într-o peșteră de troli, pe drumul dinspre Soare-Răsare.
Înainte să fim atacați de orci.
Și ce căutai pe drum dinspre Soare-Răsare?
- Treaba noastră nu-i privește pe elfi. - Thorin, arată-i harta!
Este moștenirea poporului meu.
Trebuie s-o protejez atât pe ea, cât și pe secretele sale.
Păzește-mă de încăpățânarea gnomilor!
Mândria ta o să-ți aducă declinul.
Te afli în prezența unuia dintre puținii din Pământul de Mijloc care o pot citi.
Arată-i-o Stăpânului Elrond.
Thorin, nu!
Erebor?
Ce treabă aveți voi cu harta asta?
Pentru scopuri academice.
După cum știi, astfel de artefacte mai conțin și texte ascunse.
Încă mai știi a citi limba străveche a gnomilor, nu?
Runele Lunii! Desigur!
- Sunt ușor de omis. - Dacă este adevărat,
Runele Lunii pot fi citite doar la lumina lunii de aceeași formă și în același sezon,
ca din aceeași noapte în care au fost scrise.
Le poți citi?
Runele acestea au fost scrise în ajunul solstițiul de vară,
în ultimul pătrar al lunii, acum 200 de ani.
Pesemne că v-a fost sortit să veniți în Rivendell.
Soarta este de partea ta, Thorin Scut-de-Stejar.
Aceeași lună este pe cer și în seara aceasta.
"Stați lângă piatra cenușie când o ciocăni sturzul"
"și soarele apunând va lumina
cu ultimele licăriri ale Zilei lui Durin gaura cheii."
- Ziua lui Durin? - Prima zi a Anului Nou al gnomilor.
Este când ultima lună plină a toamnei și soarele se află pe cer în același timp.
Astea sunt vești vechi.
Vara e pe sfârșite. În curând va veni Ziua lui Durin.
- Încă mai e vreme. - Să ce?
Să găsim intrarea. Trebuie să stăm exact în același loc și timp.
Atunci, și doar atunci, poate fi deschisă ușa.
Deci acesta vă este țelul. Să intrați în munte.
- Și ce are a face? - Unii nu ar considera asta a fi înțelept.
Ce voiești a spune?
Nu ești singurul care veghează asupra Pământului de Mijloc.
Gnomii, stăpâne...
... ne-au scăpat.
Am fost atacați de elfii ăia jegoși...
N-am nevoie de scuze!
Vreau capul regelui gnom!
Am fost depășiți numeric. N-am putut face nimic.
Abia am scăpat în viață.
Mai bine plăteai cu viața ta!
Gnomi vor apărea cât de curând.
Dați sfară în țară!
Am pus un preț pe capetele lor.
Bombur!
Chiar și fără ajutorul nostru, gnomii vor porni spre munte.
Sunt determinați să-și redobândească patria.
Nu cred că Thorin Scut-de-Stejar simte că ar trebui să dea socoteală cuiva.
- La drept vorbind, nici eu. - Nu mie trebuie să-mi dai socoteală.
Doamna Galadriel!
A trecut mult timp.
Timpul mi-a schimbat înfățișarea,
dar nu și a Doamnei din Lórien.
Nu știam că Stăpânul Elrond a trimis după tine.
Nu el a fost acela, ci eu.
Saruman.
Ai fost ocupat în ultimul timp, prieten drag.
Spune-mi, Gandalf,
credeai că planurile și uneltirile tale vor trece neobservate?
Neobservate?
Nu. Fac doar ceea ce mi se pare a fi corect.
Dragonul îți stă de mult în gânduri.
Așa este, doamna mea. Smaug nu îi este vasal nimănui.
Dar, dacă ia partea dușmanului,
poate fi folosit în scopuri cumplite.
Ce dușman? Gandalf, dușmanul a fost înfrânt.
Sauron a fost învins. Niciodată nu-și va putea recăpăta întreaga putere.
Gandalf, am trăit în pace timp de 400 de ani.
O pace obținută cu greu și pe care ne chinuim s-o menținem.
Chiar suntem în vreme de pace?
Au coborât troli de pe munte. Atacă sate și distrug ferme.
Ne-au atacat orcii, când eram pe fugă.
Nu prea este un semn de război.
Mereu trebuie să-ți bagi nasul. Cauți probleme acolo unde nu există.
Lăsați-l să grăiască.
S-a trezit ceva mai presus de răutatea lui Smaug.
Ceva mult mai puternic.
Putem să nu-i dăm atenție, dar el nu va face la fel.
Asta vă promit. S-a abătut o molimă asupra Pădurii Verzi.
Pădurarii de acolo îl numesc acum Codrul Întunecat.
Și spune...
Ei bine? Nu te opri acum. Spune-ne ce spun pădurarii.
Vorbesc despre un necromant, care trăiește în Dol Guldur.
Un vrăjitor care poate invoca sufletele morților.
Este absurd. Nu există o astfel de putere pe lumea aceasta.
Acest necromant este doar un muritor.
Un solomonar care se joacă cu magia neagră.
Așa am crezut și eu, dar Radagast a văzut...
Radagast?! Nu-mi vorbi despre Radagast cel Cafeniu.
- E un prostănac. - E ciudat, la drept vorbind.
Duce o viață solitară.
Nu despre asta este vorba, ci despre consumul excesiv de ciuperci.
L-au zăpăcit la cap și i-au îngălbenit dinții.
L-am avertizat. Nu se cade ca un Istari să rătăcească prin păduri...
Porți ceva la tine.
Radagast ți-a dat-o.
A găsit-o în Dol Guldur.
Da.
Arată-mi.
Ce este aia?
O relicvă din Mordor.
O sabie Morgul.
Făcută pentru regele vrăjitor din Angmar.
A fost îngropată cu el.
Când a căzut Angmar, oamenii din Nord i-au luat trupul și toate bunurile
și le-au ferecat în muntele Rhudaur.
L-au îngropat în inima muntelui.
Într-un mormânt atât de întunecat, încât să nu poată vedea lumina zilei.
Nu este cu putință!
A fost pusă o vrajă puternică pe morminte, nu pot fi deschise.
Ce dovadă avem ca arma aceasta provine din mormântul lui Angmar?
- N-am niciuna. - Pentru că nici nu există.
Să vedem ceea ce știm.
Un singur grup de orci a îndrăznit să treacă râul Bruinen.
S-a găsit un pumnal dintr-o vreme demult uitată.
Și un vrăjitor, care-și spune necromant,
s-a stabilit într-o fortăreață aflată în ruine.
Până la urmă nu știm prea multe.
Problema aceasta cu Compania gnomii, în schimb, mă neliniștește.
Nu sunt convins, Gandalf. Nu cred că pot tolera o asemenea misiune.
Dacă veneau la mine, poate i-aș fi scutit de dezamăgire.
Nu mă voi preface că-ți înțeleg motivele...
Pleacă.
Da.
Știai!
Mă tem că nu avem ce face.
Stăpâne Elrond, gnomii au plecat.
Fiți cu băgare de seamă. Ne vom aventura în sălbăticie.
Balin, tu știi cărările. Ia-o înainte.
Jupâne Baggins, te sfătuiesc să ții pasul cu noi.
- Îi vei urma? - Da.
Faci bine că-l ajuți pe Thorin Scut-de-Stejar,
dar mă tem că misiunea asta a pus în mișcare forțe pe care nu le înțelegem.
Trebuie să aflăm de unde a apărut sabia Morgul.
Ceva se mișcă în umbre. Se face nevăzut.
Se ascunde de privirile noastre. Nu vrea să ni se arate.
Încă nu.
Dar crește în putere în fiecare zi. Trebuie să ai grijă.
Mithrandir!
De ce ai ales jumătatea-de-om?
Nu știu.
Saruman crede că doar o forță puternică poate ține răul în frâu.
Dar eu nu cred asta.
Eu cred că lucrurile mărunte,
faptele bune de zi cu zi pe care le fac oamenii de rând
sunt cele care țin întunericul la distanță.
Faptele simple de bunătate și iubire.
De ce Bilbo Baggins?
Pesemne că mă tem,
iar el îmi dă curaj.
Nu te teme, Mithrandir.
Nu ești singur.
De vei avea nevoie de ajutorul meu, voi veni.
Aveți grijă!
Trebuie să găsim adăpost!
Păzea!
Asta nu e o furtună.
E o bătălie.
Priviți!
Trăzni-m-ar! Legendele sunt adevărate!
Uriași! Uriași de piatră!
Feriți-vă, proștilor!
Țineți-vă bine!
Fili, apucă-mă de mână!
Săriți pe partea cealaltă!
Aveți grijă!
Nu!
Nu! Kili!
Nu-i nimic! Suntem în viață!
- Unde-i Bilbo? - Unde-i hobbitul?
- Ia-mă de mână! - Bilbo!
Credeam că ne-am pierdut hoțul.
El a fost pierdut de când a plecat de acasă.
Nu trebuia să vină. Nu-și are locul printre noi.
Dwalin!
Pare destul de sigură. Mergem în capăt.
Peșterile din munți sunt rareori neocupate.
Nu-i nimic aici.
- Bun! Să punem de-un foc. - Nu! Fără foc în locul ăsta.
Odihniți-vă. Pornim în zori.
Trebuia să așteptăm în munți până ni se alătură Gandalf.
- Ăsta era planul. - S-a schimbat planul.
Bofur, stai primul de veghe.
Urma e proaspătă!
Au luat-o prin trecătoarea din munte.
Unde crezi că pleci?
Înapoi în Rivendell.
Nu te poți întoarce acum.
Faci parte din Companie. Ești de-al nostru.
Nu prea sunt.
Thorin a zis că nu trebuia să vin, și are dreptate.
Nu sunt un Took, sunt un Baggins. Nu știu ce a fost în capul meu.
- Nu trebuia să ies pe ușă. - Ți-e dor de casă. Înțeleg.
Nu! Niciunul nu înțelegeți! Sunteți gnomi!
Sunteți obișnuiți cu viața asta, să trăiți pe drum,
să nu vă stabiliți într-un loc, să nu aveți un loc al vostru.
Îmi pare rău, n-am vrut...
Nu. Ai dreptate.
Nu avem un loc al nostru.
Îți doresc tot binele din lume.
Vorbesc serios.
Ce-i aia?
Treziți-vă!
Aveți grijă!
Înapoi!
Ia-ți mâinile de pe mine!
Cine e atât de îndrăzneț, încât să vină înarmat în regatul meu?
Spioni? Hoți? Asasini?
- Gnomi, Răutatea Voastră. - Gnomi?
- I-am găsit pe prispa din față. - Nu stați așa! Căutați-i!
În fiecare crăpătură.
Ce căutați prin locurile astea?
Vorbiți!
Prea bine. Dacă nu vor a vorbi, o să-i facem a țipa.
Aduce-ți Zdrobitorul de Oase.
- Începeți cu cel mai tânăr. - Stai!
Măi, măi, măi.
Uite cine e!
Thorin, fiul lui Thráin, fiul lui Thrór, Regele Tărâmurilor de sub Munte.
Dar am uitat. Nu mai ai munte și nici nu mai ești rege.
Asta te face un nimeni.
Știu pe cineva care ar plăti un preț frumușel pentru capul tău.
Doar pentru cap. Nimic atașat de el.
Pesemne că știi despre cine vorbesc.
Despre un vechi dușman de-al tău.
Orcul Palid, călare pe un Warg alb.
Azog Pângăritorul a fost nimicit!
A fost răpus în luptă acum mult timp.
Deci crezi că i s-au dus zilele de pângărit?
Trimite vorbă orcului palid. Spune-i că i-am găsit premiul.
Da!
Da! Golum, Golum.
Goblini împuțiți!
E mai bine decât oase, prețiosule. E mai bine decât nimic.
Prea multe oase, prețiosule. N-are destulă carne.
Taci! Jupoaie-l! Începe cu capul.
Nopțile reci Ne mușcă de cap
Ne rod de picioare
Pietrele sunt ca oase vechi N-au pic de carne
Rece ca moartea, Fără suflare
Sunt bune de mâncat.
Măi să fie, prețiosule! Ăsta-i durdului!
Gollum!
Nu te apropia! Te avertizez!
Nu te apropia.
Are sabie de elf, dar el nu e elf.
Nu e un elf. Ce e, prețiosule?
Ce ești?
- Mă numesc Bilbo Baggins. - Bagginși?
Ce e un Baggins, prețiosule?
Sunt un hobbit din Comitat.
Ne plac goblinii, liliecii și peștii, dar încă n-am încercat hobbiți.
E moale și suculent?
Nu te apropia! Am s-o folosesc, dacă trebuie.
Nu vreau necazuri. Pricepi?
- Arată-mi cum să ies, și-mi văd de drum. - De ce? Te-ai pierdut?
Da, și vreau să-mi găsesc drumul cât mai repede cu putință.
Știm noi o potecă pentru hobbit. E o potecă prin întuneric.
- Gura! - N-am zis nimic.
Nu vorbeam cu tine! Ba da, prețiosule, vorbeam cu el.
- Nu știu ce jocuri învârti, dar... - Jocuri?
Ne plac jocurile, așa-i, prețiosule? Ție îți place să te joci?
Îți place să te joci?
Poate.
Ce are rădăcini, dar nimeni nu le vede,
E mai înalt, cu mult, ca orișicare și urcă sus, și tot mai sus, spre stele?
El nu crește nicicum, și totuși el e mare!
- Munții. - Da!
Hai să ne mai jucăm o dată. Haide, întreabă-ne.
Nu! Gata cu ghicitorile!
Ucide-l! Ucide-l acum!
Nu! Nu!
Vreau să mă joc.
Da, chiar vreau să mă joc.
Văd că ești foarte priceput la ghicitori.
Așa că... ce-ar fi să spunem ghicitori?
Doar noi doi.
Da. Doar noi doi.
Da, da. Și dacă câștig...
... o să-mi arăți cum să ies de aici.
Da, da!
Și dacă pierde ce face?
Dacă pierde, prețiosule, o să-l mâncăm.
Dacă Baggins pierde, îl mâncăm pe de-a întregul?
Bine.
Baggins începe.
Treizeci de cai albi, pe un deal roș,
Întâi rumegă, Pe urmă spumegă,
Pe urmă stau nemișcați.
Dinții?
Dinții!
Da, prețiosule.
Dar noi... noi...
Dar noi avem doar nouă.
Rândul nostru.
Strigă fără voce,
Zboară fără aripi Mușcă fără dinte,
Mormăie fără gură.
Stai puțin.
Știm noi, știm noi! Gura!
Vântul. E vântul. Bineînțeles.
Foarte deștepți hobbiții. Foarte deștepți.
O cutie fără balamale, cheie sau capac,
Comoara de aur închide ca într-un sac!
Nu...
- Cutie... Capac... Cheie... - Ei bine?
E încurcată!
- Te dai bătut? - Dă-ne o șansă, prețiosule!
Ouăle!
Ouă micuțe și crocante.
Bunica ne-a învățat să le sorbim.
Acum avem noi una pentru tine.
Înghite lacom tot și toate,
Păsări, fiare, nestemate,
Roade fierul, mușcă oțelul.
Macină și piatra tare.
- Răspunde-ne. - Așteaptă! Eu am așteptat mult și bine.
Pe asta nu o știu.
Ești gustos?
Ești crocant?
Lasă-mă să gândesc.
Te-am blocat.
L-am blocat pe Baggins.
S-a scurs timpul.
Timpul...
Răspunsul este "timpul".
N-a fost chiar atât de greu.
Ultima întrebare.
Ultima șansă.
Întreabă-ne!
- Întreabă-ne! - Da, da. Bine.
Ce am în buzunar?
Nu e corect!
Nu e corect. E împotriva regulilor!
- Întreabă-ne altceva. - Nu. Ai spus să-ți pun o întrebare.
Asta-i întrebarea mea. Ce am în buzunar?
Trebuie să ne lași să ghicim de trei ori, prețiosule.
Trei încercări, prea bine. Dă-i bătaie.
- Mâinile! - Greșit. Mai încearcă.
Oase de pește, dinți de goblini, aripi de lilieci...
- Cuțit! Gura! - Iar ai greșit. Mai ai o șansă.
O ață! Sau nimic!
Două încercări de-o dată. Ai greșit de ambele ori.
Hai, am câștigat. Mi-ai promis că-mi arăți ieșirea.
Chiar așa am zis, prețiosule? Chiar așa am zis?
Ce ai în buzunar?
Nu-i treaba ta. Ai pierdut.
Pierdut?
Unde e?
Nu!
Unde e? Nu!
L-am pierdut! Blesteme!
Am pierdut prețiosul!
- Ce ai pierdut? - Nu ne întreba. Nu-i treaba ta!
Nu!
Gollum.
Ce ai...
în buzunarele tale mizerabile?
L-a furat!
Oasele vor fi fărâmițate Gâturile vor fi sucite
Veți fi mâncați Și de gât spânzurați
Veți zăcea aici și nimeni nu vă va găsi
Aici în Orașul Goblinilor.
Știu sabia aia! E Satârul-de-goblini!
Sabia care a tăiat mii de capete.
Ciopârtiți-i! Mâncați-i!
Ucideți-i pe toți! Tăiați-i capul!
Luați-vă armele și luptați!
Luptați!
Mânuiește Barosul-Nimicitor.
Ciomăgitorul! Strălucește ca lumina zilei!
Urmați-mă! Repede!
Fugiți!
Dă-ni-l!
E al nostru.
Hoțule!
Baggins!
Repede!
Prăjina!
Atacați!
Tăiați frânghiile!
Grăbiți-vă!
Săriți!
Credeai c-o să-mi poți scăpa?
Ce o să faci acum, vrăjitorule?
Cred că e de ajuns.
Putea fi și mai rău.
Cred că glumești!
Gandalf!
- Sunt prea mulți, nu ne putem lupta. - Doar lumina zilei ne poate salva.
Veniți!
Hai! În picioare!
Stai, prețiosule! Stai!
Gollum.
Baggins! Hoțule!
Blesteme! O să te urâm pe veci!
Cinci, șase, șapte, opt...
Bifur, Bofur. Sunt zece. Fili, Kili. Cu ei sunt doisprezece.
Și Bombur. Sunt treisprezece.
Unde-i Bilbo? Unde-i hobbitul?
Unde ne este hobbitul?
La naiba cu jumătatea-de-om!
- Acum s-a și pierdut? - Credeam că-i cu Dori.
Nu da vina pe mine!
- Unde l-ai văzut ultima oară? - Cred că s-a furișat când ne-au încolțit.
- Ce s-a întâmplat? Spuneți-mi! - Îți zic eu ce s-a întâmplat.
Jupânul Baggins a profitat de șansa ce i s-a ivit.
S-a gândit doar la patul său moale și la casa sa de când a ieșit pe ușă.
N-o să ne mai vedem hobbitul. E plecat de mult.
Nu, nu-i adevărat.
În viața mea n-am mai fost atât de bucuros să văd pe cineva.
- Bilbo! Te-am dat dispărut. - Cum ai trecut de goblini?
E o întrebare bună.
Ce mai contează? S-a întors.
Contează. Vreau să știu.
De ce te-ai întors?
Știu că te îndoiești de mine. De la bun început te-ai îndoit.
Ai dreptate. Adesea mă gândesc la Înfundătură.
Mi-e dor de cărți.
Și de fotoliu, și de grădină...
Acolo este locul meu. Acolo îmi este casa.
De aceea m-am întors.
Pentru că voi nu aveți o casă.
V-a fost luată.
Dar vă voi ajuta s-o redobândiți, dacă pot.
Pe ei!
Faceți-i bucăți!
- Din lac... - În puț...
Fugiți!
Sus în copaci! Cu toții! Urcă, Bilbo. Urcă!
Vin!
Azog.
Simți?
Miroase a frică.
Îmi amintesc că tatăl tău duhnea a frică,
Thorin, fiul lui Thráin.
Nu e aievea!
Ăsta-i al meu.
Omorâți-i pe ceilalți!
Beți-le sângele!
Fili.
Domnule Gandalf.
Ține-te bine, Dori!
Nu!
Thorin! Nu!
Adu-mi capul gnomului.
Omorâți-l!
Thorin!
- Jumătatea-de-om? - Totul e bine. Bilbo e aici.
Este teafăr.
Tu!
Ce a fost în capul tău? Era să fii ucis!
Am zis eu că ai să fii o povară.
Și că n-o să supraviețuiești în sălbăticie.
Și că locul tău nu este printre noi.
Și niciodată nu m-am înșelat mai amarnic.
- Îmi pare rău că m-am îndoit de tine. - Nu. Și eu m-aș fi îndoit de mine.
Nu sunt nici erou, nici războinic.
Nici măcar un hoț.
Ăsta e ceea ce cred eu că este?
Erebor.
Muntele Singuratic.
Ultimul din mărețele regate ale gnomilor din Pământul de Mijloc.
Casa noastră.
Un corb! Păsările se întorc la munte.
Ăla, dragul meu Oin, este un sturz.
O să-l luăm ca pe un semn. Un semn de bun augur.
Ai dreptate. Cred că ce-i mai rău a trecut.
---=== S F Â R Ș I T ===---
Sincronizarea by Amstel