HOBBITUL
Dragul meu Frodo...
Ai întrebat cândva de ți-am istorisit pe de-a întregul aventurile mele.
Și, deși pot spune sincer că am grăit adevărul...
...poate nu ți l-am zis pe de-a-ntregul.
Timpul m-a ajuns din urmă, Frodo.
Nu mai sunt hobbitul de odinioară.
A sosit vremea să afli
ce s-a petrecut cu adevărat.
Totul a început în vremuri de demult,
pe un tărâm îndepărtat de la răsărit,
așa cum nu mai există astăzi pe lume.
COMITATUL
A fost odată ca niciodată Ținutul de Jos.
Târgurile sale erau vestite.
Gemeau de roadele pământului.
Domneau pacea și belșugul.
Cetatea asta străjuia la porțile
celui mai mare regat din Pământul-de-Mijloc.
Ereborul.
Aici se afla fortăreața lui Thror, Rege sub Munte,
cel mai puternic dintre stăpânii gnomilor.
Thror domnea neclintit,
netemător în fața viitorului,
căci stirpea avea să dăinuiască prin fiul și nepotul său.
Frodo, de-ai fi zărit Ereborul...
Ridicată înlăuntrul muntelui,
frumusețea acestei cetăți era legendară.
Comorile sale zăceau ascunse în adâncuri,
în nestematele din stâncă
și în filoanele de aur,
ce o străbăteau precum râurile.
Meșteșugul gnomilor era neîntrecut.
Zămisleau frumuseți fără seamăn
din diamante, smaralde, rubine și safire.
Cercetau tot mai adânc în străfundurile întunecate.
Acolo au aflat-o.
Era Inima Muntelui.
Piatra Străveche.
Thror a numit-o Nestemata Regelui.
A luat-o ca pe un semn al dreptului său divin de a domni.
Toți aveau să i se închine,
până și Thranduil, regele elfilor.
Însă vremea belșugului și a păcii n-avea să dureze.
Încet, lumina soarelui a pălit,
iar întunericul a început să se lase.
Iubirea lui Thror pentru aur a devenit prea aprigă.
O suferință a început să-l macine.
Era o suferință a minții.
Iar când boala înflorește,
urmează întotdeauna necazuri.
Mai întâi s-a auzit un zgomot ca o furtună dinspre Miazănoapte.
Pinii de pe munte trosneau în vântul fierbinte și uscat.
Balin, dă alarma !
Iute, dă de veste străjilor !
- Ce se petrece ? - Un dragon.
Dragon !
Era un dragon de la Miazănoapte.
Sosise Smaug.
Mulți au pierit fără rost în ziua aceea,
căci cetatea omului nu însemna nimic pentru Smaug.
La altceva poftea el.
Dragonii jinduiesc la aur cu râvnă aprigă și-ntunecată.
Țineți rândurile !
Ereborul... era pierdut.
Căci dragonul își apără prada până la ultima suflare.
Fugiți să scăpați cu viață !
Ajutați-ne !
Thranduil n-a riscat viața alor săi împotriva mâniei dragonului.
Niciun ajutor n-a venit din partea elfilor în acea zi
și în nicio alta de atunci și până azi.
Rămași fără patrie,
gnomii din Erebor au pribegit prin sălbăticie.
Neamul cândva puternic trăia acum vremuri de restriște.
Tânărul prinț gnom a ajuns să caute de muncă,
trudind prin satele oamenilor.
Însă în amintirea lui s-au pecetluit fumul de sub clar de lună
și copacii arzând ca niște făclii.
Văzuse răsuflarea de foc a dragonului
și cetatea făcută scrum.
Nu a iertat nicicând... și nici nu a uitat.
Abia acum, dragul meu Frodo, intru și eu în scenă.
Din voia sorții și a unui vrăjitor,
am fost și eu părtaș la această poveste.
A început... Păi, exact așa cum te-ai aștepta.
Într-o vizuină în pământ
trăia odată un hobbit.
Nu era o gaură murdară, plină de râme și miasme.
Doar era vizuina unui hobbit,
iar asta însemna bucate alese, un foc arzând în vatră
și toate cele trebuincioase unui cămin.
Mulțumesc.
- Ce-i asta ? - Ceva doar pentru mine, ia mâna !
Nu e isprăvită încă.
- Pentru ce anume ? - Ca să fie citită.
- Ce mai sunt și astea ? - Răspunsuri la invitații.
- Azi e ziua ?! - Toți au spus că vin.
Mai puțin familia Sackville-Baggins. Ei cer să-i poftești în persoană.
Zău ? Mai bine mort !
Cred că le-ar conveni.
După părerea lor, ești doldora de aur.
A fost un singur sipet și nici pe departe plin.
- Și încă duhnește a trol. - Ce tot faci ?
Sunt prudent.
Știi că am prins-o cu argintăria.
- Pe cine ? - Pe Lobelia Sackville-Baggins.
Își îndesase în buzunar toate lingurile.
Groaznică muiere ! Să fii cu ochii pe ea după ce...
Când voi...
Când vei ce ?
Nimic. Lasă...
Să știi că lumea începe să-și pună întrebări, unchiule.
- Te consideră ciudat. - Ciudat ?
- Nu ești sociabil. - Nu sunt sociabil ? Bazaconii !
Fii drăguț și pune asta pe poartă.
Intrarea oprită pentru toți, în afară de cei veniți la petrecere
Crezi că va veni ?
- Cine ? - Gandalf.
Nu pierde el ocazia să aprindă artificii.
O să facă spectacol, ai să vezi.
- Bun, atunci purced la drum. - Unde ?
În Codrul de la Răsărit, să-i fac o surpriză.
Atunci du-te, să nu întârzii !
Nu-i plac întârzierile.
Nu că eu aș fi întârziat vreodată.
Pe vremea aceea, ajungeam mereu la ceasul stabilit.
Eram un hobbit respectabil.
Și nimic neașteptat...
...nu se întâmpla vreodată.
O CĂLĂTORIE NEAȘTEPTATĂ
CU 60 DE ANI ÎN URMĂ
- Bună dimineața ! - Ce voiești a spune ?
Îmi urezi o dimineață bună sau îmi spui că e bună,
chiar dacă eu n-o socotesc astfel ?
Sau tu te simți bine în dimineața asta anume ?
Ori gândești că e o dimineață în care poți fi bun ?
Aș zice că toate la un loc.
- Te pot ajuta ? - Asta rămâne de văzut.
Caut pe cineva pe care să-l fac părtaș la o aventură.
O aventură ?
Nu cred să afli vreun doritor la asfințit de Bree.
Treburi nesuferite, ce-ți dau multe bătăi de cap.
Ajungi să întârzii la cină din pricina lor.
- O dimineață bună ! - Nu credeam să ajung ziua
în care să mă trimită la plimbare odrasla Belladonnei Took,
de parcă aș fi vânzător ambulant de nasturi.
- Poftim ? - Te-ai schimbat.
- Și nu doar în bine, Bilbo Baggins ! - Te cunosc ?
Ai știință de numele meu,
deși nu-ți amintești că eu sunt cel ce-l poartă. Sunt Gandalf.
Iar Gandalf nu e altcineva...
...decât eu însumi.
Vrăjitorul rătăcitor care făcea artificii nemaipomenite ?
Bătrânul Took le aprindea în ajunul miezului de vară.
Nu știam că mai ești pe aceste meleaguri.
- Și unde altundeva să fiu ? - Unde... ?
Îmi pare bine să văd că-ți mai amintești de mine,
chiar dacă e vorba doar de artificii.
Da... Așa rămâne. Îți va prinde bine.
Iar pentru mine va fi amuzant. Le voi da de veste.
De veste ? Cui ? Nu, stai așa !
Nu vreau aventuri, mulțumesc frumos ! În niciun caz azi.
Încearcă dumneata peste Măgură sau pe celălalt mal al Apei.
O dimineață bună !
Dwalin, la dispoziția dumitale.
Bilbo Baggins. La dispoziția dumitale.
Ne cunoaștem ?
Nu.
Încotro, băiete ? E aici ?
- Ce anume să fie și unde ? - Cina.
Mi-a zis că o să găsesc de-ale gurii din belșug.
Ți-a zis ? Cine ?
- Foarte bun. Mai e ? - Ce ? Da.
Servește-te.
Nu așteptam oaspeți.
E cineva la ușă.
Balin, la dispoziția dumitale.
- Seara bună. - Da, așa este.
Deși cred că o să plouă mai târziu.
- Am întârziat ? - La ce anume ?
Seara bună, frate !
Pe barba mea ! Ești mai scund și mai lat decât ultima dată.
Mai lat, nu mai scund. Dar sunt ager cât pentru amândoi.
Mă scuzați, nu vreau să vă întrerup,
însă nu sunt încredințat că ați nimerit bine casa.
- Ai cinat ? - Îmi plac oaspeții.
Îmi place să primesc musafiri, ca oricărui hobbit,
însă îmi place să-i cunosc înainte să mă viziteze.
- Ce e asta ? - Nu știu.
- Cred că e brânză stricată. - E plină de mucegai.
Nu vă cunosc pe niciunul, chiar deloc.
Nu vreau să fiu necioplit, însă trebuia să vă spun. Regret.
Scuzele îți sunt acceptate.
Umple-o, frate, nu te zgârci !
- Vrei să te ospătezi ? - Dacă insiști, mănânc din nou.
- Fili. - Și Kili.
La dispoziția dumitale.
- Ești domnul Boggins, nu ? - Nu ! Nu puteți intra.
- Ați greșit casa. - Poftim ?
- S-a anulat ? - Nu ne-a anunțat nimeni.
- Nu s-a anulat nimic. - Ce bine !
Atenție la astea, tocmai le-am ascuțit.
Frumoasă casă. Dumneata ai construit-o ?
Poftim ? Nu, e a familiei mele de ani.
E lada de zestre a mamei. Te rog, las-o !
Fili, Kili, haideți ! Ajutați-ne.
Domnule Dwalin...
S-o împingem în hol, altfel nu avem loc toți.
- Toți ? Dar câți mai vin ? - Ridic-o. Unde o punem ?
Nu se poate !
Nu. Nu e nimeni acasă !
Mergeți pe capul altcuiva !
Și așa sunt prea mulți gnomi la masa mea.
Dacă e vorba de vreo glumă,
nu pot decât să spun că lasă mult de dorit.
- Dă-te, umflatule ! - Ridică-te ! Ia-ți piciorul !
Gandalf.
Alea sunt ale mele... Nu vinul meu !
Pune la loc ! La loc !
Nu gemul ! Scuzați-mă, dar...
Cam exagerat, nu crezi ? Ai cuțit de brânză ?
Cuțit ? Mănâncă o roată odată.
Nu, ăla e scaunul bunicului Mungo... La fel și ăla. La loc !
- Nu te aud. - E o antichitate, nu se stă pe el.
Aia e carte, nu suport de pahar. Lasă harta aia jos !
Lui Gimli i-ar plăcea.
- Mă scuzați, dle Gandalf... - Da ?
Vă pot ispiti cu un ceai de mușețel ?
Nu, mulțumesc, Dori. Doar puțin vin roșu.
- Atenție ! - Da.
Fili, Kili...
Oin, Gloin.
Dwalin, Balin, Bifur, Bofur, Bombur, Dori, Nori... Ori !
Nu premiatele mele ! Mulțumesc !
Da, ai dreptate, Bifur.
Se pare că ne lipsește un gnom.
Întârzie. A fost în nord, la sfat. O să vină.
Domnule Gandalf ? Un pahar cu vin roșu, cum ați cerut.
Are un buchet fructat.
Noroc !
Bombur a trecut deja la a doua pulpă de miel !
N-are cum, nu de la distanța asta !
Facem prinsoare ?
Prinde, Bombur !
- Uită-te la el ! - Te ajut eu.
Ce pacoste !
- Bere ? Poftim. - Aici, frate !
Mai ia o dușcă ! Poftim.
- La trei ! Unu, doi... - Până la fund !
Știam eu că poți !
Ăla e milieu, nu cârpă de vase.
- Dar e numai găuri. - Normal, e făcut cu croșeta.
Crochetul ? Minunat joc, dacă ești curajos.
Naiba-n ei de gnomi afurisiți!
Dragul meu Bilbo, ce s-a întâmplat ?
Ce s-a întâmplat ? Sunt asediat de gnomi. Ce caută aici ?
Sunt o tovărășie plăcută, odată ce te obișnuiești cu ei.
Nu vreau să mă obișnuiesc cu ei.
Uite în ce hal e bucătăria ! Covorul e plin de noroi.
Mi-au prădat cămara.
Nu mai spun ce-au făcut în baie !
Aproape au distrus-o. Ce caută în casa mea ?
Mă scuzați.
Îmi cer scuze că vă deranjez, dar ce să fac cu farfuria ?
Dă-o-ncoace, Ori.
Aia e vesela mamei, de pe Meleagul de la Apus !
Are peste un veac !
V-aș ruga să nu faceți asta ! O să le tociți.
Ați auzit, băieți ?
Zice că o să-i tocim cuțitele.
Spargeți cupe și pahare!
Sticle, dopuri, zob și scrum!
Ne urăște Bilbo Baggins,
Să-l urâm și noi acum!
Rupeți fețele de masă!
Oase, lapte, vin, borhot!
Și mâncarea lui rămasă
Aruncați-o peste tot!
În ceaun zdrobiți ulcele
Și vărsați pe jos untura;
Unde mai găsiți o oală,
Pe podea s-o dați de-a dura!
Ne urăște Bilbo Baggins.
A sosit.
Gandalf.
Parcă spuneai că e un loc ușor de găsit.
M-am pierdut de două ori.
N-aș fi găsit casa de nu era semnul de pe ușă.
Semn ? Nu e niciun semn, ușa e vopsită de curând.
Ba da, căci eu am însemnat-o.
Bilbo Baggins, permite-mi să-ți prezint căpetenia cetei.
Thorin Scut de Stejar.
Deci...
Acesta e hobbitul.
Spune-mi, domnule Baggins, ai mai luptat ?
- Poftim ? - Topor sau sabie ?
Ce armă preferi ?
Dacă ții neapărat să știi, mânuiesc cu iscusință castanele,
însă nu înțeleg ce însemnătate are.
Mă gândeam eu.
Aduce mai curând a băcan decât a spărgător.
Ce vești ne-aduci din Ered Luin ?
- Au venit toți ? - Da, trimiși din cele șapte regate.
Și ce-au avut de zis gnomii din Munții de Fier ?
Dain ne e alături ?
Nu vin.
Spun că e a noastră călătoria și doar a noastră.
Plecați în călătorie ?
Bilbo, dragul meu, să lămurim câte ceva.
Departe către Răsărit,
peste munți și râuri,
dincolo de codri și pustiuri,
se află un pisc solitar.
"Muntele Singuratic".
Da. Oin a citit semnele,
iar acestea spun că a sosit vremea.
Au fost zăriți corbi zburând către munte, așa cum s-a prezis.
"Când păsările din negura timpului fac cale întoarsă către Erebor,"
"domnia bestiei va lua sfârșit."
- Care bestie ? - Se referă la Smaug Înfricoșătorul,
Năpasta cea mai Mare și mai Cumplită a evului nostru.
Suflul de flăcări înaripat.
Dinții-i sunt ascuțiți, iar ghearele, ca niște căngi.
- Adoră metalele prețioase. - Știu ce-i un dragon.
Nu mă tem ! Pot să-l înfrunt.
O să simtă pe pielea lui tăișul sabiei unui gnom !
- Bravo ție ! - Stai jos.
Ar fi greu și de-am avea o armată,
darămite așa, că suntem doar 13.
Și nu dintre cei mai buni sau cei mai mintoși.
Pe cine faci tu greu de cap ?
Ce-a zis ?
Om fi noi puțini la număr,
însă suntem războinici până la ultimul !
Uiți că ne însoțește un vrăjitor.
Probabil că Gandalf a ucis sute de dragoni.
N-aș zice că e chiar așa...
- Dar câți ? - Poftim ?
Câți dragoni ai ucis ?
Hai, spune un număr !
Mă scuzați ! Vă rog...
De-ajuns !
Dacă noi am interpretat semnele, nu credeți că le-au citit și alții ?
Umblă deja zvonuri.
Dragonul Smaug nu a mai fost zărit de 60 de ani.
Privirile sunt ațintite către Răsărit.
Iscodesc și cântăresc primejdiile.
Imensa noastră comoară zace fără apărare.
Stăm să privim cum alții reclamă ceea ce ne aparține de drept ?
Sau profităm de șansa asta de a câștiga Ereborul ?
Uiți că Poarta e ferecată.
Nu putem intra în munte.
Dragul meu Balin, asta e doar pe jumătate adevărat.
De unde o ai ?
Mi-a fost încredințată de tatăl tău, Thrain.
Mi-a fost dată spre păstrare.
De acum e a ta.
Dacă există o cheie,
trebuie să existe și o ușă.
Runele indică o trecere secretă către Sălile de Jos.
Mai există o intrare.
Asta dacă o găsim. Ușile gnomilor sunt invizibile când sunt închise.
Răspunsul se află pe hartă, dar eu n-am iscusința să-l găsesc.
Însă, în Pământul-de-Mijloc, există cineva care poate.
Pentru această misiune trebuie șiretenie și curaj.
Dacă suntem grijulii și ageri la minte,
cred că o putem duce la bun sfârșit.
De aia e nevoie de un spărgător.
Da, și încă de unul iscusit. Un adevărat maestru.
Și ești așa ceva ?
Ce anume ?
A spus că e un adevărat maestru !
Eu ? Nu, nici vorbă. N-am furat nimic în viața mea.
Mă tem că sunt de acord cu domnul Baggins.
N-are stofă de spărgător.
Ținutul Pustietății nu e pentru cei ce nu știu să-și poarte de grijă.
Se descurcă el.
Se descurcă ? Serios ?
Destul !
Dacă spun eu că Bilbo Baggins e spărgător, atunci înseamnă că e !
Hobbiții sunt sprinteni.
Dacă vor, se fac nevăzuți.
Dragonul cunoaște mirosul de gnom,
dar n-a simțit nicicând miros de hobbit.
Asta ne oferă un avantaj clar.
Mi-ați cerut să-l găsesc pe al paisprezecelea membru.
L-am ales pe domnul Baggins.
Nu vă luați după aparențe, sunt înșelătoare.
Are mai multe de oferit decât aveți voi habar.
Nici el nu știe de ce e în stare.
Trebuie să te încrezi în mine.
Prea bine. Vom face cum dorești.
- Dați-i contractul. - Batem palma ! La drum !
E unul obișnuit. Cheltuielile din buzunarul propriu,
durata călătoriei, plata, înmormântarea și tot așa.
Înmormântarea ?
- Nu garantez că se întoarce teafăr. - Am înțeles.
Nici nu vreau să fiu răspunzător de soarta lui.
De acord.
"Condițiile sunt după cum urmează: plată peșin la încheierea daraverii,"
"până la a paisprezecea parte, dar nu mai mult, din tot câștigul (dacă va fi vreunul)."
Pare just.
"Însoțitorii nu răspund de posibilele răni provocate sau suferite,"
"incluzând aici sfâșierea,"
"scoaterea măruntaielor..."
Incinerarea ?!
Păi, îți face scrum carnea de pe oase într-o clipită.
- Te simți bine, băiete ? - Da...
M-a luat cu leșin.
Imaginează-ți un cuptor înaripat.
Trebuie să ies la aer.
O străfulgerare, o durere arzătoare și gata ! Te faci scrum.
Nu.
Bună treabă, Bofur !
Îmi revin eu. Am nevoie de o clipă de liniște.
Stai liniștit de mult prea multă vreme.
Spune-mi, te rog, de când milieurile și vesela mamei
au devenit atât de importante ?
Îmi amintesc un tânăr hobbit care era mereu în căutarea elfilor,
care veșnic întârzia și ajungea acasă după lăsarea serii,
lăsând în urmă o dâră de noroi, vreascuri și licurici.
Nimic nu i-ar fi fost mai pe plac
decât să afle ce zace dincolo de Comitat.
Lumea nu se află în cărți și în liniile hărților.
Lumea e acolo, afară.
Nu mă pot arunca așa în neant.
Sunt un Baggins din Fundătură.
Ești de asemenea un Took.
Știai că străbunul tău, Muget de Taur,
era atât de mare la stat, încât putea călări pe cal ?
- Da. - Ei bine, așa e !
În bătălia de pe Câmpiile Verzi, i-a atacat pe goblini.
Și-a rotit măciuca atât de vârtos, încât a smuls capul regelui lor
și l-a azvârlit în aer, prăvălindu-l într-o vizuină de iepure.
Astfel au ieșit biruitori.
Tot atunci s-a născut și golful.
Cred că pe asta ai născocit-o.
Orice istorisire bună merită înflorită.
Când te vei întoarce, vei avea și tu ce istorisi.
Poți să-mi făgăduiești că mă voi întoarce ?
Nu.
Chiar de vei izbuti...
...nu vei mai fi același.
Așa mă gândeam și eu.
Regret, Gandalf, nu pot.
Ai greșit hobbitul.
Se pare că am rămas fără spărgător.
Pesemne e mai bine așa.
Soarta ne-a fost mereu potrivnică.
La urma urmei, ce suntem noi ?
Negustori, mineri,
spoitori și făuritori de jucării.
N-avem stofă de eroi.
Există câțiva războinici în rândul nostru.
Dintre cei din alte vremuri.
Aș renunța oricând la armata din Munții de Fier pentru voi.
Căci, atunci când v-am chemat, voi ați venit.
Loialitate, onoare și tragere de inimă.
Nu pot cere mai mult.
Nu trebuie să faci asta. Nu ești legat de mâini și de picioare.
Ți-ai îndeplinit îndatoririle față de neamul nostru.
Ne-ai făurit o nouă viață în Munții Albaștri.
O viață de pace și belșug.
O viață care face mai mult decât tot aurul din Erebor.
De la bunicul și tatăl meu, cheia a ajuns la mine.
Visau la ziua în care gnomii din Erebor își vor recuceri patria.
Nu am încotro, Balin.
Sunt legat de mâini și de picioare.
Atunci îți stăm alături, băiete.
Vom duce visul la bun sfârșit.
Dincol' de munți, spre Răsărit,
Cât încă zorii
N-au mijit,
La grotele adânci
Porni-vom
Să dăm de aurul vrăjit !
Apoi, cum n-a mai fost nicicând !
Păduri de pini prin munți gemând
Și-n focul dus de vânt, ca torțe
Copaci prin noapte luminând !
E cineva ?
Ce bine !
ISCĂLIT: THORIN, FIUL LUI THRAIN MARTOR: BALIN, FIUL LUI FUNDIN
SPĂRGĂTOR...
- Domnu' Bilbo, încotro ? - Nu pot, sunt deja în întârziere.
- Unde întârziați ? - Plec în căutarea aventurii !
N-am spus eu ? Ne-am irosit timpul venind aici.
- Adevărat grăiești ! - Ce idee caraghioasă !
Să ne folosim de-un hobbit, auzi ! A cui o fi fost ideea ?
Stați ! Stați așa !
M-am iscălit.
Poftim !
Totul pare să fie în regulă.
Bun venit, domnule Baggins,
în Compania lui Thorin Scut de Stejar !
- Dați-i un ponei. - Nu, chiar nu e nevoie.
Mulțumesc, însă pot să țin pasul pe jos.
Am făcut destule drumeții.
Am ajuns până la Frogmorton...
Hai, Nori, plătește !
- Și încă una. - Mulțam, flăcăule !
Despre ce e vorba ?
Au pus rămășag dacă ai să ne însoțești sau nu.
Cei mai mulți au pus prinsoare că nu vei veni.
- Și dumneata ce-ai crezut ? - Ei bine...
Dragul meu, nu m-am îndoit de tine nici măcar o clipă.
Am alergie la părul de cal.
Nu... stați puțin ! Trebuie să facem cale întoarsă.
Acum ce s-a mai întâmplat ?
- Mi-am uitat batista. - Poftim !
Folosește-te de asta !
Mergeți mai departe !
Va trebui să te descurci fără batiste și multe altele, Bilbo Baggins,
până ne ducem călătoria la bun sfârșit.
Te-ai născut între colinele domoale și pâraiele Comitatului.
De acum, ți-ai lăsat căminul în urmă.
Lumea se așterne dinaintea ta.
Bună, fetițo ! Cine e fetiță cuminte ?
O să fie secretul nostru, Myrtle. Să nu spui nimănui !
Ce s-a auzit ?
Orci.
Orci... ?
Ucigași. Sunt cu zecile prin ținuturile astea.
Colcăie prin Pământurile Pustii.
Atacă în zori, în timpul somnului.
Iute și fără zgomot. În urma lor curg râuri de sânge.
Credeți că e ceva de râs ?
Vi se pare lucru de șagă ?
- Nu vorbeam serios. - Nu, așa e.
N-aveți habar de nimic.
Nu-l lua în seamă, flăcăule.
E cât se poate de îndreptățit să urască orcii.
După ce dragonul a cucerit Muntele Singuratic,
regele Thror a încercat să repună stăpânire
pe străvechiul regat gnom al Moriei.
Însă dușmanul ne-o luase înainte.
Moria fusese cotropită de legiuni de orci,
în fruntea cărora se afla cel mai cumplit dintre ei,
Azog Pângăritorul.
Uriașul orc din Gundabad
se juruise să stârpească neamul lui Durin.
A început... luând capul regelui.
Nu !
Thrain, tatăl lui Thorin, și-a pierdut mințile de durere.
A dispărut. Nu știam dacă a fost prins sau răpus.
Eram fără căpetenie.
Nu ne mai așteptau decât înfrângerea și moartea.
Și atunci l-am zărit.
Un tânăr prinț gnom,
înfruntându-l pe Azog.
I-a ținut singur piept acestui dușman cumplit.
Cu zalele frânte, și-a luat drept scut o simplă ramură de stejar.
Azog a aflat în acea zi
că stirpea lui Durin nu avea să fie nimicită atât de ușor.
Ne-am unit forțele...
...și am respins atacul orcilor.
Dușmanul fusese înfrânt.
Dar n-a fost ospăț
și nici veselie în acea noapte,
căci cei răpuși erau câtă frunză și iarbă.
Puțini scăpaserăm cu viață.
Și mi-am spus atunci:
"Iată o căpetenie pe care aș urma-o bucuros !"
"Iată unul demn de a fi rege !"
Și Azog ?
- Ce s-a întâmplat cu el ? - S-a-ntors îndărăt de unde se ivise.
Mizerabilul a murit demult de pe urma rănilor.
Trimiteți-i vorbă Stăpânului.
I-am găsit pe ticăloșii de gnomi.
Domnule Gandalf, nu poți face ceva legat de potopul ăsta ?
Plouă, domnule gnom,
și o să tot plouă până se termină.
De vrei să schimbi vremea, caută-ți alt vrăjitor.
Mai sunt ? Alți vrăjitori, vreau să zic.
Suntem cinci. În fruntea ordinului se află Saruman cel Alb.
Mai sunt cei doi Vrăjitori Albaștri...
- Le-am și uitat numele. - Și cine e al cincilea ?
Radagast Cafeniul.
E un mare mag ? Sau seamănă cu dumneata ?
E un vrăjitor de seamă în felul său.
E un suflet blând, care preferă tovărășia animalelor.
Veghează asupra codrilor și a meleagurilor de la răsărit.
Și bine face, căci întunericul va căuta mereu
să-și facă loc aici.
Nu e bine. Nu e bine deloc !
Vai mie, nu, Sebastian !
Nu se poate !
La o parte ! Lăsați-i loc să respire !
Nu pricep de ce nu merge !
Doar nu e vrăjitorie !
Vrăjitorie...
Vai mie, dar chiar asta e...
Puteri magice, întunecate și puternice...
De unde s-au ivit creaturile acelea întunecate ?
Din vechea fortăreață ?
Arată-mi !
Vom înnopta aici.
Fili, Kili, îngrijiți-vă de ponei și rămâneți lângă ei.
Aici au locuit cândva un fermier și familia lui.
- Oin, Gloin, faceți focul ! - Cu siguranță.
Ar fi mai înțelept să ne continuăm drumul.
Am putea ajunge la Valea Tăinuită.
Ți-am mai zis că nu mă apropii de acel loc.
Și de ce nu ? Elfii ne-ar putea ajuta.
- Am primi merinde, odihnă și sfat. - N-am nevoie de sfatul lor.
Nu putem desluși harta, iar Stăpânul Elrond ne-ar ajuta.
Să ne ajute ?
Un dragon atacă Ereborul. Ce sprijin ne-au dat elfii ?
Orcii pradă Moria și ne pângăresc sălile sacre.
Elfii privesc și nu fac nimic.
Îmi ceri să-i caut pe cei ce mi-au trădat bunicul și tatăl.
Tu nu ești nici bunicul, nici tatăl tău.
Nu ți-am adus cheia și harta ca să te agăți de trecut.
Nu știam că sunt ale tale și le poți păstra.
E totul bine ? Gandalf, încotro ?
Să caut tovărășia singurului om de aici cu puțină minte.
- Cine anume ? - Eu însumi, dle Baggins !
M-am săturat de gnomi pe ziua de azi.
Hai, Bombur, ne-a cuprins foamea.
Se mai întoarce ?
Lipsește de multă vreme.
- Cine ? - Gandalf.
E vrăjitor. Face ce poftește.
Poftim, fă-ne un serviciu și du-le asta băieților.
Oprește-te, ai mâncat destul.
Nu-i rea tocana, Bombur. Am pomenit și mai rea.
Parcă-i făcută de Dori.
Da, foarte amuzant...
- Ce se petrece ? - Trebuia să ne îngrijim de ponei.
Dar s-a ivit o problemă.
- Aveam 16. - Însă acum mai sunt 14.
Daisy și Bungo au dispărut.
Asta nu e de bine.
E chiar de rău. Să-i dăm de veste lui Thorin ?
Nu, mai bine să nu intre la griji.
Tu ești spărgătorul, ne-am zis că ai putea să cercetezi tu.
- Ceva a smuls copacii din rădăcini. - Așa ne-am spus și noi.
E ceva foarte mare și pesemne foarte periculos.
Se vede o lumină.
Vino încoace !
Lăsați-vă jos !
- Ce e ? - Troli.
I-au prins pe Myrtle și pe Minty.
O să-i mănânce. Să facem ceva !
Da, ar trebui să faci ceva !
Trolii de munte sunt mari și înceți la minte, n-o să te vadă.
Nu te teme. O să fim în spatele tău.
Dacă dai de necaz, țipă de două ori ca striga și o dată ca huhurezul.
De două ori ca striga. Nu, de două ori ca huhurezul.
Precis e o idee bună ?
Carne de oaie ieri, carne de oaie azi !
Și al naibii să fiu dacă nu se-arată la fel și mâine !
Mai lasă văicăreala.
Ăștia nu-s berbeci, sunt bidivii proaspeți.
Nu mi-au plăcut niciodată caii, n-au destulă osânză.
Tot sunt mai gustoși decât moșul de fermier.
Era numai piele și os. Am și acum resturi printre dinți.
Minunat, plutește în zeamă.
- O să-i dea aromă. - Să știi că mai am.
Nici să nu te gândești !
Stai jos !
Sper că le scoți măruntaiele.
Nu-mi plac părțile puturoase.
- Ți-am zis să stai jos ! - Dar sunt hămesit !
Mâncăm sau nu bidiviii ?
Tacă-ți fleanca, o să halești ce îți dau eu.
Și de ce gătește el ? Toate au același gust.
- Totul are gust de pui. - Mai puțin puiul.
- Care are gust de pește ! - Puțină prețuire n-ar strica.
"Mulțumim mult, Bert ! Ce tocană minunată, Bert !"
E chiar așa de greu ?
Îi mai trebuie un praf de excremente de veveriță.
Hei, aia e pileala mea !
Pardon...
Ce gust echilibrat !
Ia gustă și tu !
E bună, nu ?
De aia gătesc eu.
Îmi chiorăie mațele, trebuie să-nghit ceva !
Carne... am nevoie de-o ciozvârtă !
Ptiu ! Bert, uite ce mi s-a ivit din nas !
- Are mâini, picioare, de toate ! - Da' ce e ?
Nu știu, dar nu-mi place cum se zbate.
- Ce ești ? O veveriță mai mare ? - Sunt spă... hobbit.
- Un spăhobbit ? - Putem să-l punem în oală ?
Putem încerca.
Nu rămâne mai mult de o îmbucătură după ce-l jupuim și-i scoatem oasele.
Poate mai găsim spăhobbiți prin părțile astea.
Poate ne iese și de-o plăcintă !
- Înșfacă-l ! - E prea iute !
Așa, vino încoace ! Te-am prins !
- Mai găsim din ăștia ca tine ? - Nu.
- Minte. - Ba nu !
Ține-l cu tălpile deasupra focului.
Schingiuiește-l !
- Dă-i drumul ! - Ce ?
Am spus... să-i dai drumul !
În saci ! Vârâți-i în saci !
Haideți ! Pe ei !
- Bilbo ! - Nu !
Lăsați armele...
...sau îl facem bucăți !
Frige ! Frige !
De ce să-i gătim ? Hai să-i facem chiseliță !
Ar trebui sotați și fripți, cu un pic de salvie.
- Chiar e nevoie de așa ceva ? - Sună delicios.
- Dezleagă-mă ! - Halește ceva pe măsura ta !
Lăsați condimentele, n-avem toată noaptea !
Se apropie zorile. Să-i dăm bătaie.
Nu-mi surâde să mă fac stană de piatră.
Stați ! Sunteți pe cale să faceți o greșeală teribilă.
Nu te poți înțelege cu ei, sunt nerozi.
Nerozi ? Și-atunci noi ce suntem ?
Mă refeream la condimente.
- Ce-i cu ele ? - Păi i-ați mirosit ?
Vă trebuie ceva mai tare ca salvia dacă vreți să-i mâncați !
- Trădătorule ! - Ce știi tu despre gătitul gnomilor ?
Mai taci ! Lasă spăhobbitul să grăiască.
Secretul mâncării de gnom e...
- Ei bine ? Hai, grăiește ! - Da, vă spun, secretul e...
Trebuie să-i jupuiți întâi !
Sper că glumește !
Tom, adu-mi cuțitul de filetat.
- O să te jupoi eu pe tine ! - N-o să uit asta !
Ce prostie ! De câte ori n-am mâncat eu cu piele cu tot !
Eu zic să-i înfulecăm cu încălțări cu tot !
Are dreptate.
Nu-i nimic dacă mâncăm gnomi cruzi.
Bun și crocant !
Nu-l lua pe ăla ! E atins de boală !
- Poftim ? - Are intestinele pline de viermi.
De fapt, toți au paraziți. O treabă groaznică, mărturisesc.
- Sincer, eu nu aș risca. - Paraziți ? A zis "paraziți" ?
N-avem paraziți ! Tu ești ăla viermănos !
Ce tot vorbești acolo, băiete ?
- Eu am unii cât brațul de gros ! - Ai mei sunt uriași !
- Suntem plini ! - Da, plini ochi !
Și ce să facem ? Să le dăm drumul ?
- Ei bine... - Crezi că nu știu ce pui la cale ?
Năpârstocul ăsta ne crede nerozi.
- Năpârstoc ? - Nerozi ?
Zorile vă vor preschimba în piatră !
- Ăsta cine mai e ? - Habar n-am.
Putem să-l mâncăm și pe el ?
Ia-ți piciorul de pe spatele meu !
- Unde ai fost ? - Să văd ce-i în față.
- Și ce te-a făcut să te întorci ? - M-am uitat îndărăt.
Urâtă treabă, și totuși sunteți toți teferi.
Nu mulțumită spărgătorului tău.
A avut minte și a tras de timp. Voi nu v-ați gândit la asta.
S-au coborât probabil din Pârloagele Etten.
- De când se aventurează așa departe ? - Nu s-a mai întâmplat de un Ev.
De când domnea întunericul pe aceste meleaguri.
Nu aveau cum să călătorească la lumina zilei.
Trebuie să se afle o peșteră aici.
Ce-i duhoarea asta ?
E tainița unor troli.
Aveți grijă pe ce puneți mâna.
Ar fi păcat să le lăsăm să zacă aici.
- Ar putea să le ia oricine. - Așa e.
Nori ! Ia o lopată.
Săbiile acestea n-au fost făurite de troli.
Și nici de vreun fierar din neamul oamenilor.
Au fost făurite în Gondolin, de elfii nobili din Primul Ev.
Nu există tăișuri mai strașnice.
- Pune-l jos. - E bine așa.
Haide, repede !
Ne facem o rezervă pe termen lung.
Să ieșim din duhoarea asta ! Să mergem !
Bofur, Gloin, Nori !
Bilbo !
Poftim.
E cam pe măsura ta.
- Nu pot accepta așa ceva. - Tăișul e făurit de elfi.
Va luci albastru în apropierea orcilor sau a goblinilor.
- N-am mânuit niciodată o sabie. - Sper nici să nu fii nevoit.
Însă, de vei fi, amintește-ți vorbele astea...
Adevăratul curaj înseamnă nu să știi când să ucizi,
ci când să cruți o viață.
Se apropie ceva !
- Gandalf... - Rămâneți împreună !
Dați-i zor ! Luați-vă armele !
Tâlhari ! Foc ! Omor !
Radagast !
E Radagast Cafeniul ! Ca să vezi...
- Ce cauți aici ? - Te căutam pe dumneata, Gandalf.
- Se urzește ceva necurat. - Da ?
Lasă-mă o clipă...
Aveam un gând și l-am pierdut. Îmi stătea pe limbă.
Până la urmă, nu e un gând, e o amărâtă...
...de insectă.
Pădurea cea verde suferă, Gandalf.
Întunericul s-a lăsat peste ea și nimic nu mai crește.
Nimic bun, în orice caz.
Aerul duhnește a putreziciune.
- Iar pânzele sunt cumplite. - Pânzele ? Ce voiești să spui ?
Păianjeni uriași, Gandalf.
Vlăstarele lui Ungoliant, mă jur pe puterile mele.
Le-am luat urma. Veneau din Dol Guldur.
Dol Guldur...
Dar vechea fortăreață e părăsită !
Ba nu, Gandalf.
Nu e.
Sălășluiește în ea o putere întunecată,
cum n-am mai pomenit nicicând.
E umbra unei grozăvii de demult.
Cineva care invocă spiritele celor morți.
L-am zărit, Gandalf. Din bezna cumplită,
și-a croit drum înapoi un Necromant.
Radagast...
Repede ! Repede !
Așteptați-mă !
Îmi pare rău.
Fumează niște buruiana pipei.
O să te liniștească.
Dă fumul afară.
Acum grăiește... Un Necromant ? Ești sigur ?
Asta nu e de pe tărâmul celor vii.
S-a auzit un lup ? Sunt lupi ?
Lupi ? Nu, nu sunt lupi.
Kili ! Apucă arcul !
Iscoade wargi ! Un grup de orci e în apropiere.
- Orci ? - Cine mai știe de călătoria ta ?
- Nimeni. - Cui i-ai mai dezvăluit ?
Nimănui, jur !
- Ce se petrece ? - Vă caută.
- Trebuie să ieșim de aici. - Nu putem. Nu mai avem ponei.
- Au fugit ! - Îi atrag eu pe urmele mele.
Sunt wargi din Gundabad. Te vor ajunge.
Aceștia sunt iepuri din Rhosgobel.
Să încerce numai !
Hai ! Prindeți-mă de puteți !
Haideți !
Nu vă despărțiți !
Ori, nu ! Înapoi !
Hai, veniți, mai cu zor !
Încotro ne duci ?
Gnomii sunt acolo !
După ei !
Înainte ! Fugiți !
Iată-i !
Pe aici ! Repede !
- Vin și mai mulți ! - Kili ! Trage în ei !
Suntem încercuiți !
Unde e Gandalf ?
Ne-a lăsat în voia sorții !
Nu dați înapoi !
Pe aici, nătângilor !
Hai, mișcați-vă !
Repede, toți !
Mai repede !
Kili, fugi !
Elfi...
Nu văd unde duce poteca. O urmăm sau nu ?
O urmăm, bineînțeles.
Aș zice că așa ar fi cel mai înțelept.
Iată Valea Imladris !
În graiul din popor poartă alt nume.
Rivendell.
Aici se află Ultima Casă Primitoare la răsărit de Mare.
Asta ai ticluit de la bun început. Să cauți adăpost la dușmanii noștri.
Aici nu ai să afli dușmani, Thorin Scut de Stejar.
Aici, singura rea-credință e cea pe care-o porți în suflet.
Crezi că elfii vor consimți la călătoria noastră ?
- Vor încerca să ne oprească. - Desigur.
Dar avem nevoie de răspunsuri.
Ca să izbutim, e nevoie de tact și de respect.
Și, nu în ultimul rând, de mult farmec.
Tocmai de aceea, mă vei lăsa pe mine să vorbesc.
Mithrandir !
- Lindir ! - Să fiți cu ochii în patru.
Am auzit zvon că ai intrat în vale.
- Am venit la Stăpânul Elrond. - Stăpânul nu e aici.
Nu e aici ? Dar unde se află ?
Strângeți rândurile !
- Gandalf ! - Stăpâne Elrond !
Prietene,
pe unde ai fost ?
Am vânat un grup de orci care au venit dinspre Miazăzi.
Am răpus câțiva chiar lângă Trecătoarea Tainică.
Orcii nu se apropie atât de mult de hotarele noastre.
Ceva sau cineva i-a atras aici.
Pesemne noi suntem de vină.
Bun venit, Thorin, fiul lui Thrain !
Nu cred că ne-am mai întâlnit.
Semeni mult cu bunicul dumitale.
L-am cunoscut pe Thror când domnea sub Munte.
Așa să fie ? El nu te-a pomenit niciodată.
Ce spune acolo ?
- Vorbe de ocară ? - Nu, vă poftește să vă ospătați.
De e așa, să ne arate calea.
- Încearcă, ia o îmbucătură ! - Nu-mi plac ierburile.
Unde e carnea ?
Oare cartofi prăjiți au ?
Ai fost foarte mărinimos cu noi.
- Nu sunt înveșmântat cum se cuvine. - Nu ești niciodată...
Aceasta e Orcrist, Spintecătoarea de Goblini.
O sabie vestită, făurită de Elfii Nobili din Apus,
cei din neamul meu.
Să te slujească cum se cuvine. Iar acesta e Glamdring...
Barosul pentru Vrăjmași, sabia regelui din Gondolin.
Sunt săbii din războaiele din Primul Ev.
Eu nu m-aș obosi, flăcăule. Săbiile sunt botezate după faptele de arme.
Adică a mea n-a văzut nicio bătălie ?
Nici nu sunt sigur că este sabie.
E mai curând un cuțitaș de deschis scrisori.
- Unde le-ați găsit ? - În tainița unor troli.
Pe Drumul spre Soare-Răsare,
cu puțin înainte să fim atacați de orci.
Și ce căutați pe Drumul spre Soare-Răsare ?
Treburile noastre nu-i privesc pe elfi.
- Thorin, arată-i harta ! - E moștenirea neamului meu.
Eu trebuie s-o apăr și să-i păstrez tainele.
Ferească-ne zeii de încăpățânarea gnomilor !
Într-o zi, propria-ți mândrie o să-ți vină de hac.
Ești în prezența unuia dintre puținii care pot descifra harta.
Arată-i-o Stăpânului Elrond !
Thorin, nu...
Ereborul ?
Ce vreți să înfăptuiți cu această hartă ?
Vrem doar să o descifrăm.
Adesea, hărțile cuprind cuvinte ascunse.
Încă știi limba veche a gnomilor, nu-i așa ?
Rune-ale-lunii... Desigur.
- E ușor să-ți scape. - Asta așa e.
Pot fi deslușite doar la lumina unei luni
în aceeași fază și anotimp ca atunci când au fost așternute.
Le poți desluși ?
Au fost așternute în ajunul mijlocului de vară,
la lumina unei luni în primul pătrar, acum aproape două veacuri.
Se pare că v-a fost menit să ajungeți la Rivendell.
Soarta îți surâde, Thorin Scut de Stejar.
Aceeași lună luminează și în această noapte.
"Stai lângă piatra sură când ciocănește sturzul cântător"
"și soarele scăpătând își aruncă ultima rază a zilei lui Durin"
- "...pe gaura cheii." - Ziua lui Durin ?
E prima zi din Anul Nou al gnomilor, când ultima lună de toamnă
și primul soare de iarnă se împreunează pe cer.
Nu e semn bun.
- Vara e pe sfârșite, ziua se apropie. - Încă avem timp.
- Pentru ce anume ? - Să găsim intrarea.
Trebuie să ne găsim în locul stabilit, la momentul stabilit.
Abia atunci vom putea deschide ușa.
Deci asta căutați de fapt ? Să pătrundeți în munte ?
- Și ce-are a face ? - Unii ar zice că nu e lucru înțelept.
Ce vrei să spui ?
Nu ești singurul care veghează asupra Pământului-de-Mijloc.
Stăpâne, gnomii...
Le-am pierdut urma.
Ne-au atacat elfii.
Nu mai vreau să aud scuze.
Vreau capul regelui gnom !
Erau mai mulți ca noi.
N-am avut ce face.
Abia am scăpat cu viață.
Mai bine
ai fi plătit cu ea.
Mizerabilii de gnomi nu vor rămâne ascunși pe vecie.
Dați de veste
că s-a pus preț pe capul lor !
Dori, dă-mi o mână de ajutor !
Bombur !
Cu sau fără ajutorul nostru, gnomii vor porni pe munte.
Sunt hotărâți să-și ia înapoi patria.
Nu cred că Thorin Scut de Stejar se simte dator să dea socoteală.
Și, la drept vorbind, nici eu.
Nu mie trebuie să-mi dai socoteală.
Lady Galadriel...
Mithrandir.
A trecut mult timp.
Anii se citesc pe chipul meu,
dar nu și pe al vostru, Doamna Țării Lórien.
Nu știam că Stăpânul Elrond v-a trimis vorbă să veniți.
Nu i-a trimis el vorbă, ci eu.
Saruman.
În ultima vreme n-ai stat o clipă.
Spune-mi, Gandalf,
credeai că urzelile tale vor trece neobservate ?
Neobservate ?
Nu.
Fac doar ce mi se pare că se cuvine.
Dragonul îți stăpânește de mult timp gândurile.
Așa este, doamna mea.
Smaug nu e supusul nimănui.
Dacă trece de partea dușmanului, dragonul poate fi nimicitor.
Care dușman ?
Gandalf, Sauron a fost înfrânt.
Nu-și va recăpăta niciodată puterile pe deplin.
Gandalf, de patru veacuri trăim în pace,
o pace dobândită cu greu și la care veghem.
Așa să fie ? E oare pace ?
Trolii s-au coborât din munți.
Pradă satele și fac fermele una cu pământul.
Orcii atacă lumea pe drumuri.
Asta nu înseamnă război.
Mereu îți vâri tu nasul,
căutând necazuri acolo unde nu sunt.
Lăsați-l să vorbească.
Se urzește ceva în afară de întunericul lui Smaug,
ceva mult mai puternic.
Putem închide ochii, însă vă promit că nu ne va ocoli.
Pădurea cea verde suferă.
Pădurenii o numesc acum Codrul Întunecat.
Spun...
Ei bine ? Hai, nu te opri acum.
Spune-ne ce se zvonește printre pădureni.
Vorbesc despre un Necromant din Dol Guldur,
un mag ce invocă morții.
Ce absurditate ! Nimeni nu are o asemenea putere.
Acest Necromant e probabil un biet muritor,
un amator ce-ncearcă magia neagră.
Așa mi-am zis și eu.
- Însă Radagast a zărit... - Radagast ?
Nu-mi vorbi despre Radagast. E un netot.
E cam ciudat, așa e, duce o viață solitară.
Nu e vorba de asta, ci de ciupercile pe care le ia.
I-au încețoșat mintea și i-au îngălbenit dinții.
L-am avertizat că nu se cade ca unul dintre istari să cutreiere...
Porți ceva cu tine.
Ți-a fost încredințat de Radagast.
- L-a găsit în Dol Guldur. - Da.
Arată-mi !
Ai fi zis că vorbeam singur, nici nu se uita la mine.
Ce este ?
O rămășiță din Mordor.
Un pumnal Morgul.
Făurit pentru regele-vrăjitor din Angmar.
A fost îngropat cu el.
Când Angmar a fost răpus,
cei din Miazănoapte i-au luat trupul și tot ce-i aparținea.
L-au ferecat în Abisurile de la Rhudaur.
L-au îngropat adânc în stâncă,
într-un mormânt atât de întunecat, încât să nu mai vadă lumina.
Nu e cu putință.
Mormintele sunt păzite de o vrajă trainică. Nu pot fi deschise.
Ce dovadă avem că pumnalul e din mormântul lui Angmar ?
- Nu am niciuna. - Fiindcă nici nu există.
Să vedem ce știm...
Un grup de orci a îndrăznit să treacă Vadul Urșilor.
A fost descoperit un pumnal din alte vremuri.
Un mag muritor își spune Necromantul
și sălășluiește între ruinele unei fortărețe.
Până la urmă, nu știm prea multe.
Totuși, Compania gnomilor mă tulbură.
Nu m-ai convins, Gandalf.
Nu cred că pot îngădui o asemenea călătorie.
Dacă mi-ar fi cerut sfatul, i-aș fi scutit de asemenea dezamăgire.
Nu mă voi preface că înțeleg de ce i-ai încurajat...
Pleacă.
Da.
Știai deja.
Nu, mă tem că asta e.
Stăpâne Elrond... Gnomii au plecat.
Fiți cu băgare de seamă !
Suntem la marginea Sălbăticiei.
Balin, cunoști cărările acestea, ia-o tu înainte.
Conașule Baggins, ai face bine să ții pasul.
- Îi vei urma ? - Da.
Ești îndreptățit să-l ajuți pe Thorin Scut de Stejar.
Mă tem că această expediție a pus în mișcare
forțe pe care încă nu le înțelegem.
Trebuie să deslușim taina pumnalului.
Ceva pândește din umbră, ascuns privirilor noastre.
Nu vrea să se dezvăluie. Cel puțin deocamdată.
Dar, cu fiecare zi, puterea îi sporește.
Fii cu băgare de seamă.
Mithrandir...
De ce jumătatea de ființă ?
Nu știu.
Saruman crede că doar puterea poate îngenunchea răul.
Însă eu nu văd lucrurile așa.
Am descoperit că lucrurile neînsemnate,
faptele de zi cu zi ale oamenilor obișnuiți
sunt cele care țin strajă în fața întunericului.
Micile gesturi de bunătate și iubire...
De ce Bilbo Baggins ?
Poate fiindcă mă tem...
...iar el îmi dă curaj.
Să nu te temi, Mithrandir.
Nu vei înfrunta totul singur.
De vei avea nevoie de ajutorul meu,
voi veni.
Cu grijă ! Țineți-vă bine !
Trebuie să ne adăpostim !
Păzea !
- Adăpostiți-vă ! - Ține-te bine !
Asta nu e o furtună.
E o bătălie de tunete ! Priviți !
Să fiu al naibii ! Legendele sunt adevărate.
Uriași ! Uriașii-pietrelor !
Adăpostește-te, neghiobule !
Țineți-vă bine !
- Ce se petrece ? - Prinde-mă de mână !
- Înainte ! Mergi ! - Fugi ! Dă-te !
Păzea !
Săriți !
Țineți-vă bine !
Nu ! Nu !
Nu ! Kili !
Nu vă faceți griji ! Sunt teferi !
Unde e Bilbo ? Unde e hobbitul ?
Acolo !
Prindeți-l !
- Prinde-mă de mână ! - Bilbo !
- Ori ! - Apucă !
- Te-am prins, băiete ! - Țineți-vă bine !
Hopa sus, băiete !
Am crezut că ne-am pierdut spărgătorul.
E pierdut de când și-a lăsat meleagurile.
Nu ar fi trebuit să vină. Nu are ce căuta printre noi.
Dwalin !
- Pare sigură. - Cercetați și în spate.
Peșterile din munți sunt arareori neocupate.
Nu e nimic aici.
Bun, să punem de-un foc.
Nu, fără focuri aici.
Odihniți-vă.
Pornim la drum în zori.
Trebuia să-l așteptăm pe Gandalf.
- Acesta era planul. - Planurile se mai și schimbă.
Bofur, stai primul de strajă.
Mirosul e proaspăt.
Au luat-o prin trecătoare.
Unde pleci ?
Înapoi la Rivendell.
Nu, nu te poți întoarce acum !
- Ești în Companie, unul de-al nostru. - Și totuși nu sunt, nu-i așa ?
Thorin a spus că n-ar fi trebuit să vin.
Nu sunt un Took, ci un Baggins. Nici nu știu unde mi-o fi fost capul.
Nu trebuia să plec de-acasă.
Ți-e dor de casă, te-nțeleg.
Nu înțelegi ! Niciunul dintre voi nu înțelege.
Sunteți gnomi, așa vă duceți voi viața,
pe drum, fără să prindeți rădăcini, fără să aveți un loc al vostru.
Îmi pare rău, nu am...
Așa este.
Nu avem un loc al nostru.
Îți doresc mult noroc.
Sunt sincer.
Ce-i aia ?
Scularea ! Sus !
Păzea !
Plecați !
Javră !
Înapoi !
O să plătești pentru asta !
Gata, nu ne mai îmbrânciți !
Jos labele de pe mine !
Lasă-mă !
Cine cutează să intre încins cu arme în regatul meu ?
- Iscoade ? Tâlhari ? Ucigași ? - Gnomi, Răutatea Voastră.
- Gnomi ? - Se adăposteau în Tinda din Față.
Cercetați-i fără zăbavă !
- Cât mai temeinic cu putință ! - Nu !
Ce iscodeați pe aceste meleaguri ?
Grăiți odată !
Prea bine. De nu voiți a grăi, o să vă facem să urlați.
Să-i schingiuim, oasele să le sfărâmăm !
- Începeți cu cel mai tânăr ! - Așteptați !
Ia te uită cine e aici !
Thorin, fiul lui Thrain, la rândul său fiul lui Thror.
Rege sub Munte.
Stai, am uitat că nu mai ai munte
și nu mai ai nici coroană, deci ai ajuns un nimeni.
E cineva care ar da bani frumoși pentru capul tău.
Doar pentru cap... fără trup.
Poate știi despre cine vorbesc.
Un dușman mai vechi de-al tău.
Un orc palid, călare pe un warg alb.
Azog a fost nimicit.
A fost răpus în luptă acum multă vreme.
Crezi că și-a-ncheiat domnia-i mârșavă ?
Trimiteți-i vorbă lui Azog.
Spuneți-i că am aflat ce căuta.
Da...
Da !
Gollum ! Gollum !
Goblini urâcioși !
Mai bine decât oase, neprețuitule. Mai bine decât nimic !
Prea multe oscioare, neprețuitule, și prea puțină carne !
Taci și jupoaie !
Ia-o de la căpățână.
Pământul rece și tare ne roade de picioare,
ne mușcă de mâini.
Bolovanii și pietrele sunt goale ca oasele,
bătrâne și descărnate de tot.
Reci ca moartea și fără suflare,
sunt bune de mâncare.
Măi să fie, neprețuitule !
Ce îmbucătură rotunjoară !
Gollum, Gollum !
Înapoi !
Ia aminte și nu te apropia !
Are un tăiș făurit de elfi, și totuși nu e din neamul lor.
Nu e elf... Dar ce e, neprețuitule ?
Ce e ?
Sunt... Bilbo Baggins.
Bagginși ?
Ce sunt bagginșii, neprețuitule ?
Sunt un hobbit din Comitat.
Ne plac goblinii, liliecii și peștii, dar hobbiți n-am gustat !
Sunt fragezi ? Zemoși ?
Ține-te departe de mine !
O s-o folosesc la nevoie.
Nu vreau să dau de necaz, pricepi ?
- Arată-mi calea și purced la drum. - De ce ? S-a pierdut ?
Da, întocmai, și aș dori să nu mai fiu pierdut.
Știm ! Cunoaștem cărări sigure pentru hobbiți.
Cărări nebănuite, prin întuneric. Taci odată !
- N-am spus nimic. - Nu vorbeam cu tine !
Ba da, neprețuitule.
- Nu știu de-a ce te joci... - Joc ?
Ce ne plac jocurile ! Nu-i așa, neprețuitule ?
Îi plac jocurile ? Hobbitul se joacă ?
Se prea poate.
Ce-are rădăcini ca nimeni alt,
Decât copacii-i mai înalt,
Și tot urcă, urcă, iată,
Fără să crească vreodată ?
- Muntele. - Da !
Să mai încercăm una, da ?
Da, din nou ! Roagă-ne. Nu, fără ghicitori !
Ucide-l, acum ! Gollum, Gollum !
Nu ! Nu, vreau să mă joc, chiar vreau.
Vreau să ne jucăm. Bag de seamă...
...că ești foarte priceput.
Ce-ar fi...
...să ne-ntrecem în ghicitori ?
- Doar noi doi. - Da, doar noi.
Da. Și, de va fi să câștig,
îmi arăți cum pot să ies de-aici.
Da !
Și, dacă pierde, ce se petrece ?
De va fi să piardă, neprețuitule, îl vom mânca !
De pierde Baggins, îl înfulecăm cu totul.
Așa să fie.
Să înceapă Baggins.
Pe un deal roșu, priviți, Treizeci de cai albi iviți,
În fornăiri neliniștite, Mușcă zăbale, dau din copite,
Apoi rămân încremeniți.
Dinții ?
Dinții ! Așa, neprețuitule !
Nouă ne-au rămas doar nouă.
E rândul nostru.
Fără voce, țipă tare.
Fâlfâie, dar aripi n-are.
Mușcă, fără dinți-n gură.
Fără buze, dar murmură !
O clipă.
Știm noi ! Mai taci !
Vântul... E vântul, firește.
Hobbiți ageri la minte...
Prea ageri.
Cutie fără cheie, capac sau balamale,
Ascunde o comoară-n lăuntrurile sale.
Cutie...
- O cutie... Capac și o cheie. - Ei bine ?
E încâlcită.
- O cutie... Cheie... - Te dai bătut ?
Dă-ne o șansă, neprețuitule !
Oulețe ! Ouă !
Oulețe crocante și lipicioase !
Bunica ne-a învățat cum să le sorbim.
Avem și noi una pentru tine.
Devoră tot în gura lui să piară
Copac și floare, pasăre și fiară.
Oțel și fier, le mușcă și le roade
Și sfarmă munții-n pofta lui haină.
Răspunde-ne.
O clipă, te rog, eu te-am lăsat.
Pasăre și fiară... Fiară ? Nu o dibuiesc pe asta.
Oare e gustos ?
O fi delicios ?
Și crocant ?
Lasă-mă să mă gândesc. Lasă-mă !
S-a împotmolit.
Bagginșii s-au împotmolit.
Timpul s-a scurs.
Timpul...
Răspunsul este timpul.
Sincer, nu a fost așa greu.
Ultima întrebare.
- Ultima șansă. - Bine.
Întreabă-ne.
- Întreabă-ne ! - Bine, fie.
Ce am în buzunar ?
Nu-i cinstit.
Nu-i cinstit ! Încalci regulile jocului !
- Întreabă-ne altceva. - Nu, nu...
Ai zis să te întreb ceva. Ei bine, te-am întrebat.
Ce am în buzunar ?
Trebuie să ne dea voie să încercăm de trei ori.
De trei ori, fie, dă-i drumul.
- Mânuțe ! - Greșit. Ghicește din nou.
Oase de pește, dinți de goblin, scoici ude, aripi de liliac...
Cuțit ! Mai taci !
Iar ai greșit. Ultima încercare.
Ață... sau nimic.
Două odată și ambele greșite.
Așadar...
Hai, am câștigat și mi-ai promis că-mi arăți ieșirea.
Așa am zis, neprețuitule ?
Așa am spus ?
Ce are în buzunare ?
Nu te privește pe dumneata.
- Ai pierdut. - Am pierdut ?
Am pierdut ?
Unde e ?
Unde ? Nu !
Unde e ? Nu !
Pierdut !
Ce blestem !
Neprețuitul meu s-a pierdut !
- Ce anume ai pierdut ? - Nu ne întreba ! Nu îl privește !
Nu !
Gollum !
Ce anume are
în afurisitele de buzunare ?
L-a furat !
Oase zdrobiți Și gâturi suciți !
Bătuți, chinuiți Și atârnați
Aici veți muri Nicicând nu vă vor găsi
Printre umbre-ncovoiate Din a goblinilor cetate !
Cunosc sabia aceea ! E Spintecătoarea de Goblini !
Mușcătoarea! Tăișul ce a spintecat mii de gâtlejuri !
Ucideți-i ! Nimiciți-i !
Ucideți-i pe toți ! Retezați-i capul !
Ridicați armele și luptați !
La luptă !
Mânuiește Barosul pentru Vrăjmași ! E Bătătoarea !
Lucește precum zorii zilei !
Aici, Thorin !
Urmați-mă ! Iute !
Fugiți !
Dă-ni-l !
Ne aparține.
Ne aparține !
Tâlharule !
Baggins !
Repede !
Mai iute !
Luați bârna !
Atacați !
Retezați funiile !
Iute !
Săriți !
Împingeți !
Fiți cu băgare de seamă !
Ați crezut că-mi puteți scăpa printre degete !
Ce vei face acum, vrăjitorule ?
Asta ar fi de-ajuns.
Se putea și mai rău de-atât.
Cred că glumești !
Gandalf !
Sunt prea mulți. Nu-i putem dovedi.
Lumina zilei e singura salvare.
Să mergem ! Hai, în picioare !
Stai !
Neprețuitul meu, stai !
Gollum, Gollum !
Iute !
Pe aici.
Haideți, mai iute !
Baggins !
Hoțule !
Afurisit să fie ! Îl vom urî pe vecie !
Cinci, șase, șapte, opt...
Cu Bifur și Bofur sunt zece.
Fili și Kili ! Deci 12.
Și cu Bombur sunt 13.
Unde e Bilbo ? Unde e hobbitul ?
Fir-ar să fie ! Acum s-a pierdut ?
Credeam că e cu Dori.
- Nu dați vina pe mine ! - Unde l-ai zărit ultima oară ?
Cred că l-am zărit fugind când au pus mâna pe noi.
- Și ce s-a petrecut ? Grăiește ! - O să-ți spun eu.
Domnul Baggins a profitat de ocazia ce i s-a ivit !
De la bun început, s-a gândit doar la așternutul și vatra de acasă.
S-a făcut nevăzut. A plecat de mult.
Ba nu, nu s-a dus nicăieri.
Bilbo Baggins, nicicând n-am fost mai fericit să te văd !
- Bilbo, te crezuserăm pierdut ! - Cum ai izbutit să treci de goblini ?
Bună întrebare...
Ce importanță are ? S-a întors.
Are importanță. Vreau să știu.
De ce te-ai întors ?
Știu că te îndoiești de mine, așa a fost de la început.
Și așa e, mă gândesc deseori la Fundătură.
Îmi lipsesc cărțile.
Și fotoliul... și grădina.
Acolo e locul meu. Casa mea.
De asta m-am întors.
Voi nu aveți casa voastră. V-a fost răpită.
Însă vă voi ajuta să o redobândiți, dacă pot.
Nimiciți-i !
Faceți-i bucăți !
- Din lac... - În puț ! Fugiți.
Fugiți !
Sus, în copaci ! Toți ! Hai, Bilbo, cațără-te !
Vin !
Țineți-vă bine !
Azog...
Îl simți ?
Mirosul fricii ?
Îmi amintesc că tatăl tău duhnea a frică,
Thorin, fiul lui Thrain.
Nu se poate !
Pe acela mi-l aduceți mie !
Pe restul să-i ucideți !
Ostoiți-vă setea cu sânge !
Fili !
Așa !
Nu !
Domnule Gandalf !
Nu, Dori !
Nu !
Thorin, nu !
Aduceți-mi capul gnomului.
Ucideți-l !
Nu...
Thorin !
Thorin...
Jumătatea de ființă...
Nu-ți face griji.
Bilbo e chiar aici. E în siguranță.
Tu...
Ce-a fost în capul tău ?
Era să te omoare !
Nu am spus eu că vei fi o povară ?
Că nu vei răzbi în Sălbăticie ?
Că n-ai ce căuta printre noi ?
Nicicând nu m-am înșelat mai amarnic !
- Regret că m-am îndoit de tine. - Nu... Și eu m-aș fi îndoit de mine.
N-am stofă de erou sau de războinic.
Nici măcar de spărgător.
Se întrezărește ceea ce cred eu ?
Ereborul...
E Muntele Singuratic, ultimul regat gnom din Pământul-de-Mijloc.
Casa noastră...
Un corb !
Păsările se întorc la munte.
Dragul meu Oin, acela e un sturz cântător.
Orice-ar fi, îl vom lua drept semn.
- Un semn bun. - Așa e.
Sigur ce era mai rău a trecut.