HOBIT
Moj dragi Frodo.
Nekoč si me vprašal, če sem ti povedal vse,
kar je bilo treba vedeti o mojih dogodivščinah.
Dobro, iskreno lahko rečem, da sem ti povedal resnico ...
Morda pa ti le nisem povedal vsega.
Star sem, Frodo.
Nisem enak hobit, kot sem bil nekoč.
Mislim, da je čas, da izveš, kaj se je v resnici zgodilo.
Začelo se je že dolgo nazaj.
Daleč na vzhodu, v deželi,
kakršne danes na svetu ne moreš več najti.
Tam je bilo mesto Dale. Tržnica je bila znana daleč naokoli.
Vsega je bilo izobilju. Mirno je bilo in uspešno.
Za tem mestom je stal pred vrati
največjega kraljestva v Srednjem svetu ...
Erebor. Trdnjava Thróra.
Najmogočnejšega kralja škratov.
Thrór je vladal brez bojazni, da njegov rod ne bi obstal.
Za ohranitev le tega bosta poskrbela njegov sin in vnuk.
Ah..Frodo..Erebor!
Lepota tega mesta-trdnjave, vklesanega v goro, je bila izjemna.
Njegovo bogastvo je ležalo v zemlji, ...
V dragocenih draguljih in v velikih slojih zlata ...
ki so se kot reke vlekli skozi kamen.
Spretnost škratov je bila edinstvena.
Izdelovali so predmete izredne lepote.
Iz diamantov, smaragdov, rubinov in safirjev.
Kopali so vedno globlje v mrak ...
in tam so ga našli.
Srce gore ...
Največji dragulj!
Thrór ga je poimenoval Kraljev dragulj.
Imel ga je za znak, da je njegova pravica do vladanja božanska.
Vsi so mu izkazali spoštovanje. Tudi vilinski kralj Thranduil.
Toda leta miru in izobilja niso dolgo trajala.
Počasi so se dnevi kisali, noči pa so postajale neprespane.
Thrórova ljubezen do zlata se je preveč razplamtela.
Začela se ga je polaščati bolezen.
To je bila duševna bolezen.
In kjer uspeva bolezen, se dogajajo slabe stvari.
Najprej so slišali hrup, kot, da bi s severa prihajal orkan.
Borovci na gori so škripali in pokali v vročem, suhem vetru.
Balin, sproži preplah!
Pokliči stražarje, takoj. -Kaj je to?
Zmaj. Zmaj!!!
Bil je ognjeni zmaj s severa.
Smaug je prišel.
Tistega dne se je zgodilo veliko objestnih ubojev.
Smaugu je bilo človeško mesto nepomembno.
Njegove oči so iskale nekaj drugega.
Zmaji s temno in močno željo hlastajo za zlatom.
Erebor je bil izgubljen.
Zmaj bo do konca življenja varoval svoj plen.
Bežite za svoja življenja. -Pomagajte nam.
Thranduil ni hotel tvegati življenj svojih ljudi zoper zmajev bes.
Tistega dne ni bilo od vilinov nobene pomoči.
Niti nobenega dne od takrat naprej.
Oropani svoje domovine, so škratje iz Ereborja tavali po divjini.
Nekoč mogočen narod je padel na dno.
Mladi princ je prijel za vsako delo, Udinjal se je v vaseh pri ljudeh.
Vedno pa se je spominjal gore, kadeče se pod luno.
Dreves, ki so gorela, kot žgoče bakle.
Videl je zmajev ogenj na nebu in mesto spremenjeno v pepel.
Nikoli ni oprostil niti pozabil.
In tukaj, moj dragi Frodo, vstopim jaz.
Tiho, po naključju in volji vešča, ...
se je usoda odločila, da postanem del te zgodbe.
Začelo se je, kot bi mogoče lahko pričakoval.
V votlini v tleh je živel hobit.
Ni bila grda, umazana, mokra votlina s črvi in čudnimi vonjavami.
Bila je hobitova luknja.
To pa pomeni dobro hrano, toplo srce
in vse udobje doma.
Hvala.
Kaj je to? -Zasebno je, proč z lepljivimi tacami.
Ni še pripravljeno.
Ni pripravljeno za kaj? -Za branje.
Kaj, za vraga, je to? -Odgovori na vabila na zabavo.
Dobri bog! Je to danes?
Vsi pridejo, razen Žakelj-Bisaginov,
ki zahtevajo, da jih osebno povabiš.
Ali res?
Samo preko mojega trupla.
Verjetno bi jim ustrezalo. Mislijo, da imaš predore prepolne zlata.
Samo majhna skrinja je bila. Težko bi bila prepolna.
Še vedno smrdi po trolih. -Kaj, za vraga, počneš?
Previdnostni ukrepi.
Veš, da sem jo enkrat ujel z našo srebrnino?
Koga?
Lobelijo, staro Bisaginovo.
Vse moje žlice je imela v žepu.
Grozna ženska. Glej, da boš pazil na njo, medtem, ko jaz ...
Ko jaz ...
Medtem, ko ti, kaj?
Nič ni. Nič.
Veš, nekateri ljudje so se začeli spraševati o tebi, stric.
Mislijo, da postajaš čuden. -Čuden?
Nedružaben. -Nedružaben? Jaz? Neumnost!
Bodi dober fant in daj to na vrata.
NI VSTOPA razen v zvezi z zabavo
Misliš, da bo prišel? -Kdo?
Gandalf.
Ne bi zamudil priložnosti, da nam prižge svoj ognjemet.
Videl boš, pravo predstavo nam bo priredil.
Grem. -Kam greš?
V gozd vzhodnega kvarta.
Presenetil ga bom.
Potem pa pohiti, da ne zamudiš.
Ne mara zamujanja.
Ne, da bi kdajkoli jaz. V tistih dneh sem bil vedno pravočasen.
Popolnoma spoštljiv sem bil.
In nič nepričakovanega se ni nikoli zgodilo.
NEPRIČAKOVANO POTOVANJE
60 let prej ...
Dobro jutro. -Kaj misliš s tem?
Mi želiš dobro jutro, ali je dobro, pa če to jaz hočem ali pa ne?
Ali pa mi mogoče želiš povedati, da se ti to jutro dobro počutiš?
Ali pa preprosto navajaš, da je to jutro, ki bo dobro?
Predvidevam, da vse skupaj, ali pa samo eno.
Vam lahko pomagam? -To bomo še videli.
Iščem nekoga, ki bi sodeloval v pustolovščini.
V pustolovščini?
Dvomim, da bi kogarkoli zahodno od Brež zanimala pustolovščina.
Zoprna, moteča in neprijetna stvar.
Zaradi nje zamudiš večerjo.
Dobro jutro.
Misliš, da me bo sin Beladone Tuk odpravil z dobrim jutrom
kot, da sem prodajalec gumbov? -Oprostite?
Spremenil si se. In to ne na boljše, Bilbo Bisagin.
Žal mi je, vas poznam?
Poznaš moje ime,
čeprav se ne spomniš, kam spadam.
Jaz sem Gandalf in Gandalf pomeni ...
Mene.
Menda ne Gandalf, vešč, ki dela izvrstne ognjemete?
Stari Tuk jih je prirejal ob kresnih večerih.
Nisem vedel, da ste še vedno v poslu. -Kje drugje pa naj bi bil?
Veseli me, da si se vsaj nečesa o meni spomnil.
Tudi, če je to samo moj ognjemet.
No, to je odločeno! To bo zelo dobro zate.
In še najbolj zabavno zame. O tem bom obvestil še ostale.
Obvestil koga? Kaj? Ne ...ne, počakajte.
Tukaj nočemo nobenih pustolovščin. Hvala lepa ... ne danes ... niti ...
Predlagam, da poskusite preko hriba ali čez vodo.
Dobro jutro.
Dwalin ... Vam na uslugo.
Bilbo Bisagin.
Se poznava? -Ne.
V katero smer, fant? Je tu spodaj?
Kaj naj bi bilo tu spodaj?
Večerja. Rekel je, da bo tukaj hrana.
Veliko hrane. -On je rekel? Kdo?
Zelo dobro je. Je še kaj tega?
Kaj?
Ja, ja.
Postrezite si.
Jaz samo ... nisem pričakoval družbe.
To bo pri vratih.
Balin, vam na uslugo. -Dober večer.
Ja, res je dober. Mislim pa, da bo kasneje deževalo.
Sem prepozen? -Prepozen za kaj?
Večer, bratec.
Pri moji bradi! Manjši in širši si od zadnjega srečanja.
Širši sem, ne pa manjši.
Oster pa dovolj za oba.
Oprostite, nerad motim, toda nisem prepričan, da sta v pravi hiši ...
Si jedel? -Saj ne, da ne maram obiskov.
Rad imam obiske tako kot vsak hobit.
Ampak preden pridejo, rad vem, kdo sploh so.
Kaj je to? -Ne vem, mogoče je sir.
Modrikast je. -Stvar je v tem, ... -Plesniv je. -...da vaju ne poznam ...
Niti najmanj. Nočem biti nesramen,
moram pa povedati, kar si mislim. Žal mi je.
Opravičilo sprejeto. Natoči do vrha, brat, ne skopari.
Fili. -In Kili, vam na uslugo. -Vi ste gotovo g. Bisagin.
Ne, ne moreta vstopiti. V napačni hiši sta.
Kaj, ali je odpovedano? -Nihče nama ni povedal.
Nič ni bilo odpovedano. -To je olajšanje.
Previdno s temi, pravkar sem jih nabrusil.
Lepo je. Si sam naredil? -Ne, že vrsto let je last družine.
To je mamina škatla za nakit. Prosim, ne delaj tega.
Fili in Kili, pridita pomagat, -G. Dwalin.
Če ne spravimo tega na hodnik, ne bo prostora za nobenega več.
Nobenega več? Koliko vas je še? Oh, ne!
Ne, nikogar ni doma! Pojdite in nadlegujte koga drugega!
V moji dnevni sobi je že tako preveč škratov.
To je nekakšna ... slaba zamisel za šalo.
Jezen postajam. To je moteče in neokusno.
Gandalf.
Oprostite ...Ne mojega vina. Daj to nazaj!
Ne marmelade, prosim. -Oprostite ... Ali ni to je pretirano? Imaš nož za sir?
Nož za sir? On je cele kolute. -Ne, to je dedkov stol.
Nesi ga nazaj. To je starina. Ni za sedenje.
Oprostite, g. Gandalf, lahko ponudim skodelico kamilic?
Ne, hvala Dori. Mislim, da bom malo rdečega vina.
Kje je paradižnik? -Fili ...Kili,
Oin, Gloin, Dwalin, Balin.
Bifur, Bofur, Bombur. Dori, Nori ...
Pomagal ti bom s tem. -Ne, hvala! -Ori.
Prav imaš, Bifur.
Videti je, da en škrat manjka. -Zamuja, to je vse.
Odšel je na škratje srečanje na severu. Prišel bo.
G. Gandalf, kot ste želeli, kozarček rdečega vina.
Ima cvetico po sadju. -Na zdravje.
Bombur, ujemi.
Kdo hoče pivo?
To je prtiček, ne pa kuhinjska cunja.
Toda ves je luknjast. -Seveda, saj je kvačkan.
Ravno jaz sem moral dobiti te škrate! -Dragi Bilbo, kaj je narobe?
Kaj je narobe? Obkrožen sem s škrati. Kaj sploh počnejo tu?
Ko se jih navadiš, so prav vesela druščina.
Nočem se jih navaditi! Zapackali so kuhinja, na preprogi je blato.
Opustošili so shrambo in da niti ne omenim, kakšna je kopalnica.
Uničili so vso napeljavo.. Ne vem, kaj počnejo v moji hiši.
Oprostite, žal mi je, da motim, kaj naj naredim s krožnikom?
Ori, daj ga meni.
Oprostite! To je mamina posoda. Več kot 100 let je stara.
Ne počnite tega. Skrhali jih boste.
Niste slišali fanta? Pravi, da jih bomo skrhali.
Skrhajte nože, zvijte vilice, razbijte steklenice, zamaške pa sežgite ...
Prišel je.
Gandalf,
rekel si, da bo ta kraj lahko najti.
Dvakrat sem zašel in sploh ga ne bi mogel najti,
če ne bi bilo tega znaka na vratih.
Znak? Pred tednom sem jih barval, nobenega znaka ni.
Je znak, osebno sem ga narisal.
Bilbo Bisagin, dovoli, da ti predstavim vodjo naše druščine ...
Thorina Hrastoščita.
To je torej ta hobit.
Povejte mi, g. Bisagin, ste se kaj dosti borili?
Oprostite? -Sekira ali meč?
Katero je vaše priljubljeno orožje?
Če že morate vedeti, imam nekaj izkušenj.
Vendar ne vidim, zakaj bi bilo to pomembno.
Mislil sem si, da je tako. Bolj je podoben trgovcu kot pa zmikavtu.
Kakšne so novice o srečanju v Ered Luinu? So vsi prišli?
Ja, vsi škratje vseh sedmih kraljestev.
Kaj pravijo škratje z Železnega gorja? So z nami?
Ne bo jih.
Pravijo, da je ta naloga naša in samo naša.
Na pohod greste?
Bilbo, moj dragi prijatelj, bi lahko dobili malo več svetlobe?
Daleč na vzhodu, preko območij in rek ...
preko gozdov in puščav ...
leži osamljen vrh.
Samotna gora.
Ja, Oin je prebral napovedi, in napovedi pravijo, da je čas.
Krokarje so opazili leteti nazaj na goro, kot je bilo napovedano.
Ko se ptice iz Beorna vrnejo v Erebor ...
Se bo vladavina zveri končala.
Katere zveri? -No, to naj bi bil Smaug-grozni.
Glavna in največja nadloga našega časa.
Leteči bruhalec ognja. Z zobmi kot britvice in kremplji kot kljuke za meso.
Obožuje žlahtne kovine. -Ja, vem, kaj je zmaj.
Jaz se ga ne bojim. Dal mu bom okusiti škratje železo.
Sedi. -Naloga bi bila dovolj težka s celo vojsko za nami.
Ampak nas je samo 13 in to 13 ne ravno najboljših ...
niti najbistrejših. -Kaj si rekel?
Lahko, da smo maloštevilni! Vendar pa smo borci. Vsi!
Do zadnjega škrata. -Ste pozabili, da imamo med sabo vešča?
Gandalf je pobil na stotine zmajev.
Tega ne bi rekel. -Koliko pa potem?
Kaj? -Koliko zmajev si ubil?
Daj, povej nam število.
Prosim, prosim ... -Dovolj!
Če smo prebrali te znake, se vam ne zdi, da bi jih lahko tudi drugi?
Govorice so se začele širiti. Zmaja Smauga niso videli že 60 let.
Oči so uprte na vzhod, proti gori, sprašujejo in tehtajo tveganje.
Morda naše veliko bogastvo zdaj tam leži nezaščiteno.
Bomo samo sedeli, medtem, ko si drugi lastijo kar je naše?
Izkoristili bomo priložnost in spet zavzeli Erebor!
Pozabili ste, da so vhodna vrata zapečatena.
Ni poti v goro. -To, dragi Balin, ni čisto res.
Kako si prišel do njega? -Tvoj oče mi ga je dal.
Thráin, v hrambo.
Zdaj pripada tebi.
Če obstaja ključ, morajo biti tudi vrata.
Te rune govorijo o skritem prehodu do spodnjih dvoran.
Še en vhod je.
Če ga bomo našli, saj so škratja vrata nevidna, ko so zaprta.
Odgovor je nekje na tej karti, nimam pa izkušenj, da ga najdem, toda ...
v Srednjem svetu obstajajo drugi, ki ga lahko.
Naloga, ki jo imam v mislih, bo zahtevala veliko skrivanja
in ne majhno mero poguma.
Če bomo previdni in pametni, verjamem, da se lahko opravi.
Zato potrebujemo zmikavta. -In to dobrega.
Rekel bi, da strokovnjaka. -In, ali si ti?
Ali sem jaz kaj? -Rekel je, da je strokovnjak.
Jaz? Ne, nisem zmikavt. Še nikoli nisem nič ukradel.
Na žalost se moram strinjati z g. Bisaginom. Ni za zmikavta.
Ja, divjina ni prostor za nežno bitje, ki se ne more boriti ali braniti.
Dovolj! Če jaz rečem, da je Bilbo Bisagin zmikavt, potem tudi je.
Hobiti so neverjetno lahkih nog.
Lahko so neopazni, če se tako odločijo.
In ker je zmaj vajen vonja škratov,
mu bo hobitov vonj neznan, kar nam da izrazito prednost.
Prosil si me, naj poiščem štirinajstega člana te druščine,
In jaz sem izbral g. Bisagina. V njem je veliko več, kot je videti.
Ponudi lahko veliko več, kot kdorkoli, ki ga poznate.
Tudi sebe.
Moraš mi zaupati.
Dobro, naj bo po tvoje.
Ne..ne. -Daj mu pogodbo.
To je samo običajen povzetek o tekočih stroških,
potrebnem času, plači, o ureditvi pogreba itd.
Ureditev pogreba?
Ne morem zagotoviti njegove varnosti. -Razumljivo.
Tudi za njegovo usodo ne morem biti odgovoren.
Se strinjam.
Izplačilo po opravljeni nalogi. Višina ne more
presegati 1/14 vsega dobička, če ga bo kaj.
Videti je pošteno ...
Sežiganje?
O ja, v trenutku ti lahko odgrizne meso s kosti.
Si dobro, fant? - Ja, v redu ...
Bojim se, da bom omedlel. -Zamisli si peč s krili.
Malo zraka potrebujem. -Blisk svetlobe, bolečina in puf!
Postaneš kupček pepela.
V redu bom, samo malo miru rabim. -Že predolgo sediš v miru.
Povej mi, od kdaj so ti mamina posoda in prtički tako pomembni?
Spomnim se te kot hobita, ki je vedno tekal in v gozdu iskal viline,
ter se pozno ponoči vračal domov ves blaten in poln kresničk.
Mladega hobita, ki ga je najbolj zanimalo, kaj je izven meja Šajerske.
Svet ni v tvojih knjigah in zemljevidih.
Tam zunaj je.
Ne morem kar odvihrati v modrino!
Jaz sem Bisagin, z Bisaginovega konca!
Prav tako pa si Tuk.
Si vedel, da je bil tvoj pra-pra-pra- pra stric "Bullroarer" Tuk tako velik,
da je lahko jahal pravega konja?
V bitki na Zelenih poljih je tako močno zavihtel svojo gorjačo,
da je kralju goblinov odtrgalo glavo in jo odneslo 100 metrov
proč, naravnost v zajčjo luknjo.
Tako je bila bitka dobljena in takrat so tudi iznašli golf.
Verjamem, da si si to izmislil. -Dobre zgodbe zaslužijo okrasje.
Ko se vrneš, boš lahko svojim pripovedoval svojo zgodbo ali dve.
Mi lahko obljubiš, da se bom vrnil?
Ne. In če se boš, ne boš več isti.
To je tudi tisto, kar sem si mislil.
Žal mi je, Gandalf. Ne morem podpisati tega.
Napačnega hobita si izbral.
Zdi se, da smo izgubili zmikavta.
Verjetno je tako najbolje. Možnosti so bile vedno proti nam.
Konec koncev .. Kaj smo mi?
Trgovci, rudarji, kleparji in izdelovalci igrač.
Težko bi postali legende. -Med nami je nekaj bojevnikov.
Starih bojevnikov.
Vsakega od teh škratov imam raje od najmočnejše vojske.
Kadar sem jih poklical, so se mi odzvali.
Zvestoba, čast in pripravljeno srce.
Kaj več bi še lahko želel?
Tega ti ni treba narediti. Imaš možnost izbire.
Do naših ljudi si bil pošten.
V Modrih planinah si nam ustvaril novo življenje.
Življenje v miru in izobilju.
Življenje, ki je vredno več, kot vse zlato Ereborja.
Od dedka je preko mojega očeta ta ključ prišel do mene.
Sanjala sta o dnevu, ko bodo škratje dobili nazaj svojo domovino.
Ni druge možnosti, Balin.
Za mene je ni.
Potem smo s tabo, partner.
Do konca.
Je kdo tu?
G. Bilbo, kam pa kam? -Nimam časa, zamujam!
Zamujaš kaj? -Na pustolovščino grem.
Počakajte!
Podpisal sem.
Vse je videti v redu.
Mojster Bisagin, dobrodošel v druščini Thorina Hrastoščita.
Dajte mu ponija. -Ne, ne, to ne bo potrebno.
Prepričan sem, da vas lahko peš dohajam. Veliko sem že prehodil.
Daj, Nori, plačaj. -Hvala lepa.
Za kaj gre?
Stavila sta, če se boš pojavil ali pa ne.
Večina je stavila. da se ne boš.
Kaj pa si ti mislil?
Dragi prijatelj, niti za trenutek nisem podvomil vate.
Alergičen sem na konjsko dlako.
Čakajte, čakajte. Stojte!
Vrniti se moramo. -Kaj, na svetu, je narobe?
Pozabil sem robec. -Na, vzemi to.
Gremo naprej.
Moral se boš znajti brez žepnih robčkov ...
in veliko drugih stvari do konca potovanja, Bilbo Bisagin.
Doma si z gričev in malih rečic Šajerske.
Dom je zdaj za tabo.
Pred tabo pa je svet.
Pozdravljeno dekle ... kdo je pridno dekle?
To je najina majhna skrivnost, Myrtle. Nikomur ne povej.
Kaj je bilo to? -Orki.
Orki? -Klavci, na ducate jih je.
V nižini jih je veliko. -Napadajo v zgodnjih jutranjih urah, ko vsi spijo.
Hitro in tiho. Brez krikov, samo veliko krvi je.
Mislita, da je to smešno?
Mislita da so nočni napadi orkov smešni?
Nič slabega nisva mislila.
Ne, nista. Ničesar ne vesta o svetu.
Ne oziraj se nanju, partner.
Thorin ima več razlogov od večine, da sovraži orke.
Potem, ko je zmaj zavzel Samotno goro, ...
je kralj Thrór poskušal dobiti nazaj staro škratje kraljestvo. Mórijo.
Toda naš sovražnik je prišel prvi.
Morio so zavzele legije orkov,
ki jih je vodil najbolj podel od vse svoje rase.
Azog - Skrunilec.
Orjaški ork iz Gundabada je prisegel, ...
da bo izbrisal Durinov rod.
Začel je z obglavitvijo kralja.
Thráin, Thorinov oče, je od žalosti znorel.
Izginil je, ujet je bil ali pa ubit. Nismo vedeli.
Ostali smo brez vodje.
Nad nami sta visela poraz in smrt.
Takrat sem videl njega.
Mlad palčji princ, soočen z bledim orkom.
Stal je sam nasproti temu groznemu sovražniku.
Oklep mu je razpadel in za zaščito je imel samo hrastovo vejo.
Azog Skrunilec je tistega dne dojel, ...
da Durinovega rodu ne bo tako lahko poraziti.
Naše sile so se zbrale in potisnile orke nazaj.
Sovražnik je bil premagan.
Vendar pa se tiste noči ni praznovalo in pelo.
Žalost zaradi mrtvih je bila prehuda.
Samo nekaj nas je preživelo.
Takrat sem pomislil ...
Tam je nekdo, ki bi mu lahko sledil.
Tam je nekdo, ki bi mu lahko rekel kralj.
Kaj pa bledi ork, ...
kaj se mu je zgodilo? -Odplazil se je v luknjo, iz katere je prišel.
Ta umazanec je že dolgo nazaj umrl zaradi ran.
Obvestite poveljnika ...
Našli smo škratje izmečke!
G. Gandalf, lahko kaj storiš glede tega potopa?
Dežuje, mojster škrat. In bo še naprej, dokler ne neha.
Če bi rad menjal vreme, si najdi drugega vešča.
Ali obstajajo? -Kaj?
Drugi čarovniki?
Bilo je nas je pet. Največji je Saruman Beli.
Potem sta tu še dva modra čarovnika.
Pozabil sem njuna imena.
In kdo je peti? -To bi bil Radagast Rjavi.
Je on velik vešč, ali je bolj ... kot si ti?
Mislim, da je na svoj način zelo velik vešč.
Je nežna duša, ki ima najraje družbo živali.
Z budnim očesom nadzoruje nepregledne gozdove na vzhodu.
In dobro, da to počne, saj zlo vedno išče oporo na tem svetu.
Ni dobro, sploh ni dobro.
Ne, Sebastian.
O, moj bog.
Umaknite se, dajte mu malo zraka! Za božjo voljo ...
Ne razumem, zakaj ne deluje.
Saj ni čarovnija.
Čarovnija ...
Oh, pa je.
Temna in močna magija.
Le od kod bi prišle te zlobne pošasti?
Stari gozd? Pokaži mi.
Tukaj bomo prenočili. Fili in Kili, poskrbita za ponije.
Ostanita pri njih.
Tukaj je zagotovo živel kmet z družino.
Oin, Gloin, zakurita ogenj.
Mislim, da bi bilo pametneje iti naprej.
Lahko bi nam uspelo priti do Skrite Doline.
Povedal sem ti že, da se temu kraju ne bom približal.
Zakaj ne? Vilini nam bi pomagali. Dobili bi hrano, počitek in nasvet.
Ne potrebujem njihovih nasvetov.
Imamo zemljevid, ki ga ne moremo prebrati.
Elrond bi nam lahko pomagal. -Pomagal?
Kakšna je bila pomoč vilinov, ko je zmaj napadel Erebor?
Orki so ropali po Moriji in oskrunili naše svete dvorane.
Vilini so to opazovali, ukrenili pa niso ničesar.
Prosiš me, naj poiščem ljudi, ki so izdali mojega dedka in očeta?
Ti nisi nobeden od njiju.
Nisem ti dal zemljevida in ključa, da bi se oklepal preteklosti.
Nisem vedel, vendar je bilo na tebi, da ju hraniš.
Je vse v redu? Gandalf, kam greš?
Poiskati družbo edine osebe, ki ima tod okoli zdrav razum.
In kdo je to? -Jaz, g. Bisagin.
Vrh glave imam za danes škratov.
Daj Bombur, lačni smo. -Se bo vrnil?
Dolgo ga ni. -Koga? -Gandalfa. -Vešč je. Počne, kar hoče.
Naredi nama uslugo. To odnesi fantoma.
Nehaj, dovolj si že pojedel.
Kaj je narobe? -Pazila naj bi na ponije.
Naletela sva na majhno težavo. -Imeli smo jih 16.
Sedaj pa jih imamo 14.
Daisy in Bungo sta izginila. -To pa ni dobro.
Sploh ni dobro. Ne bi morali povedati Thorinu?
Ne, naj ga ne skrbi. Ker si naš uradni zmikavt,
sva pomislila, da bi ju ti lahko poiskal.
No, poglejta, nekaj velikega je izruvalo ta drevesa.
To sva si mislila. -Nekaj zelo velikega in verjetno nevarnega.
Tam je svetloba.
Semkaj.
Na tla.
Kaj je to? -Troli.
Myrtle in Mindi ima!
Mislim, da ju bo pojedel, nekaj moramo ukreniti. -Ja, moraš.
Planinski troli so počasni in neumni.
Ne bodo te videli, ker si tako majhen.
Popolnoma varno je, takoj za tabo bova.
Če boš v težavah, zaskovikaj kot sova, dvakrat tiho in enkrat glasno.
Dvakrat tiho in enkrat glasno... Je to zagotovo dobra zamisel?
Ovčetina včeraj. Ovčetina danes ... in podobno,
vse kaže, ovčetina znova jutri. -Nehaj stokati.
To ni ovca. To sta sveža konja.
Ne maram konjev, nikoli jih nisem, ker so premalo mastni.
Boljši so od starega kmeta.
Sama kost in koža. Mislim, da ga imam še malo med zobmi.
To je lep okus ... pa še plava. To izboljša okus.
Še več tega je. -Ne, ne boš.
Sedi.
Upam, da ju nisi preveč očistil, ker imam rad smrdljive dele.
Rekel sem, da sedi.
Lačen sem, bomo jedli nocoj konje, ali kaj?
Zapri gobec. Jedel boš, kar ti bom dal.
Kako je Bert postal kuhar? Vse ima enak okus.
Vse ima okus po piščancu. -Razen piščanca. -Ta ima okus po ribah.
Pravim samo, da bi bilo lepo, če bi mi izkazali malo hvaležnosti.
'Hvala lepa, Bert' 'Dobra obara, Bert'. Je tako težko?
Potrebujem samo še ščepec veverice.
To je moj grog!
Oprosti.
To je prava harmonija.
Povej mi, če še kaj manjka. Dobro je, ali ne?
Zaradi tega sem kuhar jaz.
Po trebuhu mi ropota. Nekaj moram prigrizniti.
Meso! Potrebujem meso!
Bert ... Poglej, kaj je prišlo ven iz mene.
Noge, roke in vse ostalo ima. -Kaj je to?
Ne vem, ampak ne maram tega zvijanja.
Kaj pa si potem? Prevelika veverica?
Zmikavt sem ... hobit. -Zmikavtski hobit?
Ga lahko skuhamo? -Lahko poskusimo.
Morda ga je več kot za zalogaj, ne le koža in kosti.
Še več hobitov je tod okoli. Več kot dovolj za pito.
Ujemi ga! -Prehiter je.
Ti mala ... Pa te imam.
Se še več malih prijateljčkov skriva tam, kjer se ne bi smeli?
Ne.
Laže. -Pa ne.
Drži njegove prste nad ognjem, naj kriči.
Spusti ga! -Bi rad ... kaj?
Rekel sem, da ga spusti!
Spravimo jih v njihov prostor!
Bilbo! -Počakaj!
Odložite orožje, ali pa ga raztrgamo.
Zakaj bi se trudili s kuhanjem?
Samo sedimo na njih in jih stisnimo v žele.
S kančkom žajblja morajo biti zapečeni na žaru.
To se sliši zelo lepo.
Pozabi začimbe. Nimamo časa celo noč.
Zarja se bliža, gremo. Ne mislim se spremeniti v kamen.
Počakajte, grozno napako delate!
Nehaj razpravljati z njimi, zabiti so. -Zabiti? Kaj pa smo potem mi?
Mislil sem, z ... začimbami.
Kaj je z začimbami? -Ste jih povohali?
Za njih boste potrebovali nekaj močnejšega od žajblja.
Izdajalec. -Kaj pa ti veš o kuhanju škratov?
Utihni. Pusti zmikavtskemu hobitu govoriti.
Skrivnost pri kuhanju škratov je ... -Da.
Daj, povej skrivnost ... -Skrivnost je ...
Najprej jim je treba odreti kožo!
Tom, daj mi filirni nož. -Dobil te bom za to ...
Tega ti ne bom pozabil ... -Velika neumnost.
Veliko gozdarjev sem že pojedel. S kožo, čevlji in vsem ostalim.
Prav ima. Nič ni narobe s koščkom surovega škrata.
Lepo in hrustljavo. -Ne tega! Okužen je!
Kaj je? -V črevih ima črve.
V bistvu jih imajo vsi. Okuženi so z zajedavci. To je strašno.
Jaz ne bi tvegal. Res ne bi. -Zajedavci, ... si rekel zajedavci?
Nimamo zajedavcev! -Ti jih imaš!
Jaz imam velike kot roka! -Moji so večji, imam ogromne.
Polni smo jih. -Ja, res je.
Kaj pa naj potem naredimo?
Naj jih spustimo? -Torej ... -Misliš, da ne vem, kaj naklepaš?
Ta mali dihur nas ima za norce.
Dihur? -Norce?
Zarja vas bo vse ugonobila!
Kdo je to? - Pojma nimam. -Lahko pojemo tudi njega?
Umakni nogo z moje riti!
Kam si šel, če smem vprašati? -Pogledati naprej.
Kaj te je prineslo nazaj? -Pogled nazaj.
Grdo delo. Še vedno pa ste vsi v enem kosu.
Ne po zaslugi tvojega zmikavta.
Moral jih je zamotiti, da bi pridobil čas.
Nihče od vas se ni tega spomnil.
Morali so priti z Ettenmoorsa.
Od kdaj gorski troli prihajajo tako daleč na jug?
Že dolgo jih ni bilo.
Ne, odkar so mračne sile zavladale v tej deželi.
Podnevi se niso mogli gibati.
Tu nekje mora biti votlina.
Kakšen smrad. -To je trolska luknja.
Bodite previdni, česa se dotikate.
Škoda bi ga bilo pustiti kar tako ležati naokoli.
Kdorkoli bi ga lahko vzel. -Strinjam se. Nori ...
Prinesi lopato.
Teh mečev niso naredili troli.
Niti niso delo človeških kovačev.
Skovali so jih visoki vilini v prvi dobi v Gondolinu,
Ne moreš si želeti boljšega rezila.
Nalagamo v dolgoročen depozit. -Gremo ven iz tega groznega kraja.
Pridite, gremo. Bofur, Gloin, Dori!
Bilbo!
Tvoj je. Ravno pravšen je zate.
Ne morem ga vzeti. -Rezilo so naredili vilini,
kar pomeni, da zasveti modro, ko so goblini ali orki v bližini.
V življenju še nisem uporabil meča. -In upam, da ti ga nikoli ne bo treba.
Če ga pa že boš moral, si zapomni sledeče:
Resnično pogum je vedeti, ne, kdaj vzeti življenje, ...
temveč, kdaj ga ohraniti.
Nekaj prihaja! -Gandalf? -Ostanite skupaj!
Hitro tja! Oborožite se!
Tatovi! Ogenj! Umor!
Radagast.
Radagast Rjavi.
Kaj, hudirja počneš tukaj? -Tebe iščem, Gandalf. Nekaj je narobe.
Nekaj je hudo narobe. -Ja?
Samo minutko počakaj. Misel se mi je izgubila.
Na koncu jezika sem jo imel.
To sploh ni bila misel, temveč majhen ...
Paličnjak.
Zelengaj je bolan, Gandalf. Tema ga je preplavila.
Nič več ne raste, vsaj nič dobrega ne.
Zrak je umazana gniloba, ampak najhujše so mreže.
Mreže? Kaj misliš s tem? -Pajki, Gandalf.
Orjaški. Nekakšen izrodek ...Ungoliant.
Ali pa jaz nisem vešč.
Sledil sem jim ... Prišli so z Dol Guldurja.
Dol Guldurja? Toda stara trdnjava je zapuščena.
Ne, Gandalf.
Ni.
Temna moč biva tam. Takšne do sedaj še nisem občutil.
To je senca davne groze.
Tiste, ki lahko prikliče duhove mrtvih.
Videl sem ga, Gandalf.
Iz teme ... Je prišel Nekroman.
Hitro.
Počakajte me.
Oprosti. -Poskusi malo tega.
Pomirilo te bo.
Izdihni.
Nekromant, praviš? Si prepričan?
Ni iz sveta živih bitij.
Je bil to volk? So tukaj volkovi? -Volkovi? Ne, to ni volk.
Vargovski izvidniki! Kar pomeni, da skupina orkov ni daleč zadaj!
Skupina orkov?
Komu, razen svojim, si še povedal o svojem pohodu? -Nikomur.
Komu si še povedal? -Nikomur, prisežem.
Kaj, pri Durinu, se dogaja? -Lovijo nas.
Od tod moramo.
Ne moremo, ponijev ni. Razbežali so se.
Jaz jih bom zvabil proč.
To so vargi iz Gundabada. Ujeli te bodo.
To so zajci iz Rjave vasi. Rad bi jih videl poskušati.
Pridite pome!
Gremo!
Ostanite skupaj. Gremo!
Ori, ne! Nazaj!
Pojdite, hitro!
Kam nas pelješ?
Škratja drhal je tamle!
Za njimi!
Gremo ... Bežite!!!!
Tamle so!
Semkaj. Hitro!
Še več jih prihaja! -Kili? -Streljaj na njih!
Obkoljeni smo!
Kje je Gandalf!? -Zapustil nas je.
Držite položaj!
Kili!
Semkaj, bedaki! -Dajmo, gremo!
Hitro, vsi!
Pojdi, pojdi, pojdi!
Devet, deset ...
Kili, teci!
Vilini.
Ne vidim kam vodi pot! Gremo po njej, ali ne?!
Seveda gremo po njej.
Mislim, da bi to bilo modro.
Dolina Imladris.
V skupnem jeziku je poznana z drugim imenom.
Rivendell.
Tu je zadnja sveta hiša, vzhodno od morja.
To je bil ves čas tvoj načrt? Poiskati zatočišče pri sovražnikih.
Tukaj nimaš sovražnikov, Thorin Hrastoščit.
V tej dolini je edina slaba volja tista, ki jo prineseš s seboj.
Meniš, da bodo vilini blagoslovili naše iskanje?
Poskušali nas bodo ustaviti.
Seveda nas bodo. Toda imamo vprašanja na katera rabimo odgovor.
Če hočemo uspeti, moramo biti obzirni in spoštljivi.
In z veliko mero očarljivosti.
Zato boš pogovor prepustil meni.
Mithrandir. -Lindir.
Pazi.
Slišali smo, da si prišel v Dolino.
Z Lordom Elrondom moram govoriti. -Lorda Elronda ni tukaj.
Ni ga tukaj?
Kje pa je?
V formacijo! Povežite vrste!
Gandalf. -Lord Elrond.
Prijatelj moj. Kje si bil?
Lovili smo skupino orkov, ki je prišla z juga.
Veliko smo jih ubili v bližini Skritega prehoda.
Čudno, da pridejo orki tako blizu naših meja.
Nekaj ali nekdo, jih je pritegnil tja.
To bi lahko bili mi.
Dobrodošel Thorin, Thráinov sin.
Ne verjamem, da se poznava. -Imaš držo tvojega dedka.
Poznal sem Thróra, ko je vladal pod goro.
Pravzaprav, on tebe ni omenjal.
Kaj pravi? Ali nam ponuja žalitve?
Ne, mojster Gloin. Ponuja vam hrano.
Dobro, če pa je tako, nas vodi tja.
Poskusi, samo grižljaj. -Ne maram zelene hrane.
Kje je meso? -So prinesli kaj krompirja?
Lepo od tebe, da si nas povabil.
Nisem oblečen za večerjo. -Saj nikoli nisi.
To je Orcrist, sekač goblinov.
Slavno rezilo, ki so ga skovali visoki vilini z zahoda.
Moja vrsta.
Naj ti dobro služi. To pa je Glamdring.
'Kladivo za sovrage'. Meč kralja Gondolinov.
Jaz se ne bi trudil, partner.
Meči so poimenovani po velikih dejanjih v vojni.
Hočeš reči, da moj meč še ni videl bitke?
Pravzaprav nisem prepričan, da je to sploh meč.
Bolj je podoben odpiraču za pisma.
Kako ste prišli do njih?
Našli smo jih v trolski luknji na veliki vzhodni cesti.
Malo preden smo padli v zasedo orkov.
Kaj pa ste počeli na veliki vzhodni cesti?
Naš posel se ne tiče vilinov.
Za božjo voljo, Thorin, pokaži mu zemljevid.
To je zapuščina mojega ljudstva.
Na meni je, da ga ščitim, kakor tudi njegove skrivnosti.
Reši me te škratje trme. Vaš ponos bo vaš propad.
Tu je eden redkih v Srednjem svetu, ki lahko prebere zemljevid.
Pokaži ga Lordu Elrondu.
Ne, Thorin.
Erebor.
Kaj vas zanima na tem zemljevidu?
To je predvsem akademsko.
Kot veš, te vrste artefakti včasih vsebujejo skrita besedila.
Še vedno znaš brati starodavni jezik škratov, ali ne?
Minas Ithil.
Lunine rune, seveda.
Enostavna stvar za spregledati.
V tem primeru je to res. Lunine rune se lahko preberejo samo ...
pri svetlobi lune, ki je v enakem položaju ...
kot na dan, ko so bile napisane.
Jih lahko prebereš?
Te rune so bile napisane na kresni večer ...
ob svetlobi prvega luninega krajca, pred skoraj 200 leti.
Videti je, da vam je bilo namenjeno priti v Rivendell.
Usoda je s tabo, Thorin Hrastoščit. Enaka luna sije na nas danes.
Postavi se poleg sivega kamna. Ko potrka drozg, ...
bo zahajajoče sonce z zadnjimi žarki Durinovega dne ...
obsijalo ključavnico. -Durinov dan?
Z njim se začne škratje Novo leto.
Ko se zadnja jesenska luna in prvo zimsko sonce ...
pojavita skupaj na nebu. -To je izjemna novica.
Poletje se končuje. Durinov dan bo kmalu.
Še vedno imamo čas. -Čas za kaj?
Da najdemo vhod.
Ob točno določenem času moramo biti na točno določenem mestu.
Takrat in samo takrat, lahko odpremo vrata.
To je torej vaš namen, vstopiti v goro? -In kaj potem?
Nekaterim se to ne bi zdelo modro.
Kaj misliš s tem?
Nisi edini varuh, ki pazi na Srednji svet.
Škrati, gospodar ...
Izgubili smo jih.
Padli smo v zasedo vilinskih smeti.
Nočem opravičil.
Hočem glavo škratjega kralja!
Bili smo v manjšini, nič nismo mogli narediti.
Komaj sem si rešil življenje.
Veliko bolje bi bilo,
če bi ga izgubil.
Škratji izmečki se bodo sami dovolj hitro prikazali.
Razširite vest, da je na njihove glave razpisana nagrada!
Bombur.
Ti škrati bodo šli na goro z ali pa brez naše pomoči.
Odločeni so, da si pridobijo nazaj svojo domovino.
Ne verjamem, da se Thorin Hrastoščit počuti ...
dolžnega komurkoli odgovarjati.
V tem primeru sem jaz. -Nisem jaz tisti, kateremu bi moral.
Lady Galadriel. -Mithrandir.
Veliko časa je minilo.
Leta so me mogoče spremenila,
vendar pa Lady Lóriena niso.
Nisem vedel, da je Lord Elrond poslal po vas.
Saj ni on, jaz sem.
Saruman. -Zadnje čase si zelo zaposlen, moj prijatelj.
Povej mi, Gandalf ...
Si mislil, da bodo ti tvoji načrti in spletke ostali neopaženi?
Neopaženi?
Ne, jaz preprosto počnem tisto, za kar mislim, da je prav.
Zmaj je že dolgo v tvojih mislih.
To je res, moja lady. Smaug nikomur ne dolguje zvestobe.
Če pa bi se združil s sovražnikom, bi lahko postal strašna grožnja.
Kakšnemu sovražniku? Gandalf, sovražnik je poražen.
Sauron je poražen. Nikoli si ne bo povrnil polno moč.
Gandalf, 400 let smo živeli v miru.
V težko priborjenem miru.
Ali res živimo v miru?
Troli so prišli z gora, napadajo vasi in uničujejo kmetije.
Orki so nas napadli na poti. -To bi bil težko pomenilo vojno.
Ne bi se smeli vmešavati in iskati težave tam, kjer jih ni.
Naj pove do konca.
Na delu je nekaj, kar presega Smaugovo zlo.
Nekaj daleč močnejšega.
Lahko si zatiskamo oči pred njim,
vendar pa vam zagotavljam, da nas on ne bo pustil pri miru.
V Zelengaju se razrašča zlo.
Tam živeči gozdarji mu sedaj pravijo Mrkolesje.
In govorijo ...
Nikar zdaj ne nehaj. Povej nam, kaj govorijo gozdarji.
Govorijo o Nekromantu, ki živi v Dol Guldurju, o čarodeju,
ki lahko prikliče mrtve. -To je nesmisel.
Na tem svetu ni takšne moči.
Ta Nekromant ni nič več kot navaden smrtnik,
Mag, ki se ukvarja s črno magijo. -Tudi jaz sem tako mislil,
Vendar ga je Radagast videl. -Radagast?!
Ne omenjaj mi Radagasta Rjavega Nor človek je.
Čuden je, se strinjam. Živi samotarsko življenje.
Ni to, krivo je njegovo pretirano uživanje gob.
Uničile so mu možgane in porumenile zobe.
Opozoril sem vas. To je neprimeren ...
Nekaj prenašaš.
Od Radagasta si dobil.
To je našel v Dol Guldurju. -Ja.
Pokaži mi.
Kaj je to?
Relikvija iz Mordorja.
Morgulsko rezilo.
Narejeno za kralja veščev iz Angmarja.
Z njim je bil pokopan.
Ko je Angmar padel, ...
so ljudje s severa vzeli njegovo truplo in vse njegove stvari, ...
ter vse skupaj zapečatili v visokih gorah Rhudaurja.
Globoko v skali so ga pokopali.
V grobnici, tako temni, da vanjo ja nikoli ne bi prišla svetloba.
To ni mogoče.
Močni uroki ščitijo te grobove, ni jih mogoče odpreti.
Kakšen dokaz imamo, da je to orožje prišlo iz Angmarjevega groba?
Nobenega nimam. -Zato, ker ne obstaja.
Pa poglejmo, kaj vemo.
Orkovska skupina si je drznila prečkati reko Bruinen,
najden je bil starodaven nož
in človeški čarodej, ki se imenuje Nekromant,
se je naselil v porušeni trdnjavi.
Končno, to ni prav veliko.
Bolj me muči vprašanje glede te škratje druščine.
Nisem prepričan, Gandalf. Ne morem dopustiti takšne naloge.
Če bi prišli prej k meni, bi jim mogoče lahko prihranil razočaranje.
Ne bom se delal, da razumem tvoje razloge, da podpiraš njihovo upanje ...
Odhajajo.
Ja.
Vedel si.
... bojim se, da ni več kaj reči.
Moj Lord Elrond. Škrati, odšli so.
Bodite previdni. Na robu divjine smo.
Balin. Te poti poznaš, vodi nas. -Prav.
Mojster Bisagin. Predlagam, da se nas držiš.
Boš šel za njimi? -Ja.
Prav imaš, da pomagaš Thorinu Hrastoščitu.
Bojim pa se, da je to iskanje sprožilo sile, ki jih še ne razumemo.
Uganka morgulskega rezila mora biti rešena.
Nekaj se premika v senci, nevidno, skrito pred nami. Ne pokaže se.
Ne še. Vsak dan pa je večje in močnejše.
Previden moraš biti.
Mithrandir.
Zakaj polovnjak? -Ne vem.
Saruman verjame, da lahko samo velika moč zadrži zlo.
Vendar to ni tisto, kar sem jaz ugotovil.
Ugotovil sem, da so to majhne stvari.
Vsakdanja dejanja navadnih ljudi, to zadržuje temo proč.
Preprosta dejanja dobrote in ljubezni.
Zakaj Bilbo Bisagin?
Morda zato, ker se bojim.
Bilbo pa mi daje pogum.
Ne boj se, Mithrandir.
Nisi sam.
Če boš kadarkoli potreboval mojo pomoč ...
bom prišla.
Držite se!
Zavetje moramo najti! -Pazite, skala!
To ni grmeča nevihta. To je grmeča bitka.
Poglejte!
Legende so resnične! Velikani!
Kamniti velikani!
Fili, zgrabi me za roko!
Ne!
Ne! Fili!
Še smo živi!
Kje Bilbo? -Kje je hobit?
Tam!
Zgrabi mojo roko. Bilbo!
Mislil sem, da smo izgubili zmikavta.
Izgubil se je že takrat, ko je zapustil dom.
Ne bi smel z nami.
On ne sodi med nas.
Dwalin.
Videti je dovolj varno. Preiščite zadaj.
Jame v planinah so večinoma naseljene.
Tukaj ni ničesar.
Potem pa zakurimo ogenj. -Ne, tukaj ne bomo kurili.
Naspite se. Ob svitu gremo naprej.
V gorah bi morali počakati, da se nam pridruži Gandalf.
Takšen je bil načrt. -Načrt se je spremenil.
Bofur, ti boš prvi stražil.
Vonj je svež.
Napotili so se proti gorskemu prelazu.
Kam pa ti misliš iti?
Nazaj v Rivendell.
Zdaj se ne moreš vrniti.
Del druščine si, eden od nas si.
Zdaj nisem, kajne?
Thorin je rekel, da ne bi smel z vami in prav je imel.
Nisem Tuk, Bisagin sem. Ne vem, kaj sem mislil.
Nikoli nisem zapustil doma. -Saj razumem, domotožje imaš.
Ne, pa ne razumeš. Nihče od vas ne razume.
Škrati ste. Navajeni ste takšnega življenja. Na cesti.
Nikoli ostati na enem mestu, ne spadati nikamor.
Žal mi je, nisem ...
Prav imaš.
Ne spadamo nikamor.
Vso srečo tega sveta ti želim.
Zares.
Kaj je to?
Zbudite se!
Primi me za roko!
Pusti me!
Kdo bi si drznil oborožen priti v moje kraljestvo?
Vohuni? Tatovi? Morilci?!
Škrati, vaša zlonamernost. -Škrati?
Našli smo jih pri prednjih vratih. -Ne samo gledati. Poiščite jih!
Preiščite vsako razpoko, vsako špranjo.
Kaj dejansko počnete tukaj? Govorite!
Dobro, če nočejo govoriti, jih bomo primorali vreščati.
Pokličite mučitelja. Pokličite lomilca kosti.
Začnite z najmlajšim. -Počakajte!
No, no, no, Poglej, kdo je to.
Thorin, Thráinov sin, Thrórov sin.
Kralj pod goro.
Toda pozabil sem, da nimaš gore in da nisi kralj.
Kar pomeni, da si v resnici nihče.
Poznam nekoga, ki bi veliko plačal za tvojo glavo.
Samo za glavo. Nič drugega zraven.
Mogoče pa veš, o kom govorim.
O tvojem starem sovražniku.
Bledi ork, ki jaha belega varga.
Azog Skrunilec, je bil uničen.
Ubit je bil v bitki, dolgo nazaj.
Torej misliš, da so njegovi dnevi minili. Res?
Povej bledemu orku, da sem našel njegovo nagrado.
Naš je!
Najin!
Najin je! Golum!
Golum.
Goblini.
Boljši kot stare kosti, Ponos. Boljši kot nič.
Preveč kosti, ponos. Premalo mesa.
Utihni! Oderi mu kožo! Začni pri glavi.
Skale in kamni so kot stare kosti, gole brez mesa!
Hladno kot smrt, ne more dihati, dobro za pojest!
Blaženi madeži. Ponos, to je mesnat zalogaj.
Golum. Golum.
Nazaj, umakni se. Opozarjam te,
ne približuj se.
Vilinsko rezilo ima, vendar ni vilin.
Ne, niti mali vilin ni. Kaj pa je, Ponos?
Kaj je to?
Ime mi je Bilbo Bisagin. -Bisaginsko?
Kaj je Bisaginsko, ponos?
Sem hobit, iz Šajerske.
Rada imava gobline, netopirje in ribe, hobita pa še nisva okusila.
Je mehko, je sočno? -Stoj.
Ostani na razdalji. Uporabil bom to, če bom moral.
Nočem nobenih težav, razumeš?!
Pokaži mi pot ven in šel bom po svoje.
Zakaj? Se je izgubil?
Ja in rad bi se spet izgubil v najkrajšem možnem času.
Midva poznava varno pot za hobitaste. Varno pot skozi mrak.
Utihni. -Nič nisem rekel.
Nisem govoril tebi. O ja, pa sva, Ponos, sva.
Ne vem kakšne igre se greš, toda jaz ... -Igre?!
Rada imava igre, ali ne, Ponos? Ima rad igre?
Se rad igra?
Mogoče ...
Kaj ima korenine, ki jih nihče ne vidi?
Višje je od dreves, gor, gor, gre
in nikoli ne zraste?
Gora. -Ja. Ja.
Greva še eno. Ja, daj, daj, vprašaj naju.
Ne, dovolj je ugank.
Pokončaj ga, takoj ga pokončaj!
Ne! Ne, ne. Rad bi se igral. Res.
Rad bi se igral. Vidim, da si zelo dober v tem.
Se greva uganke.
Samo midva. -Da,
samo, samo midva.
Ja in če zmagam jaz ...
mi pokažeš pot ven, ja? -Bom, velja.
In če izgubi? Kaj potem?
Če izgubi, Ponos, ga bomo pojedli.
Če Bisagin izgubi, ga pojemo celega.
Pošteno.
Toda Bisagin prvi.
30 belih konjev na Rdečem hribu.
Najprej skačejo, potem stiskajo, potem mirujejo.
Zobje? Zobje!
To je, moj Ponos.
Toda mi, mi jih imamo samo devet.
Mi smo na vrsti. Brez glasu joka,
brez kril plahuta, brez zob grize.
Brez ust mrmra.
Samo trenutek.
Izgubimo, izgubimo. Utihni.
Veter. Veter je. Seveda je.
Zelo pametno, hobitsko. Zelo pametno.
Škatla brez tečajev, ključa ali pokrova ...
Kljub temu, zlati zaklad v notranjosti se skriva.
Ne ...
Škatla, pokrov, ključ ... -Torej?
Zoprna je.
Se vdaš? -Daj nam priložnost, Ponos, daj nam jo.
Jajca! Jajca!
Rekel nam je, naj se vdamo. To!
Imamo eno zate.
Požre vse stvari.
Ptice, zveri, drevje, cvetje.
Železo gloda, jeklo grize ...
Kamen v prah zmelje.
Odgovori nam. -Daj mi čas, tudi jaz sem ga tebi dal.
Prosim? Ne vem tega.
Je okusno?
Je slastno?
Je hrustljavo? -Naj pomislim!
Obtičal je.
Bisaginsko je obtičal.
Čas je potekel.
Čas ... čas. Odgovor je, čas.
Pravzaprav ni bila tako težka. -Zadnje vprašanje.
Zadnja priložnost.
Vprašaj nas.
Vprašaj nas! -Ja, ja, v redu.
Kaj imam v žepu?
To ni pošteno.
Ni pošteno! Proti pravilom je!
Kaj drugega nas vprašaj. -Ne, rekel si, naj vprašam.
To je moje vprašanje. Kaj imam v žepu?
Moramo dobiti ugibanja, Ponos, tri nam mora dati.
Tri ugibanja, prav. Ugibaj.
Roke. -Narobe, ponovno ugibaj.
Ribje kosti. Goblinske zobe? Mogoče netopirjeva krila ...
Nož. Oh, utihni! -Spet narobe. Zadnji poskus.
Vrvica ali pa nič.
Dva ugibanja naenkrat, narobe obakrat.
Ne ...
Zmagal sem. Obljubil si, da mi pokažeš pot ven.
Če sva rekla tako, Ponos. Če sva rekla tako.
Kaj imaš v žepih?
To se te ne tiče. Izgubil si.
Izgubil?
Izgubil.
Kje je?
Ne.
Kje je? Neee!
Izgubljen! Izgubljen je, Ponos.
Najin Ponos je izgubljen.
Kaj si izgubil? -Ne sme naju vprašati, ni njegova stvar! Ne!
Golum!
Kaj ima ...
v svojih umazanih, majhnih žepih?
Ukradel ga je.
On ga je ukradel!
Kosti se bodo lomile, vratovi se bodo zavijali!
Tepeni boste in teptani!
Ležali boste tukaj in nikoli vas ne bodo našli!
Spodaj v globinah Goblinske dežele!
Ta meč poznam. Sekač goblinov je.
Rezač! Rezilo, ki je prerezalo na tisoče grl!
Zmeljite jih! Pobijte jih!
Vse pobijte. Odsekajte mu glavo.
Vzemite orožje. Borite se.
Borite se!
On vihti 'Kladivo za sovrage '! Blešči se kot dnevna svetloba!
Sledite mi, hitro!
Bežite!
Daj ga nama.
Najin je.
Najin je!
Tat!
Prerežite vrvi!
Hitro!
Skočite!
Ste mislili, da mi lahko pobegnete?
Kaj pa boš zdaj, vešč?
To bo to.
Lahko bi bilo tudi slabše.
Gotovo se šališ.
Gandalf!
Ne moremo se boriti proti njim, preveč jih je!
Samo ena stvar nas lahko reši, dnevna svetloba.
Bežite. Tukaj, pokonci.
Ne, počakaj!
Počakaj, moj Ponos ... Počakaj.
Golum!
Bisaginov! Tat!
Ga preklinjam in ga uničim. Mi ga sovražim za vedno!
Pet, šest, sedem, osem ...
Bifur in Bofur. To je deset. Fili in Kili. To je dvanajst.
In Bombur. To pomeni trinajst.
Kje je Bilbo? Kje je naš hobit?
Kje je naš hobit?!
Polovnjak je preklet.
Mislil sem, da je z Dorijem. -Ne krivi mene!
Kje ste ga nazadnje videli? -Videl sem ga izmuzniti se ob našem zajetju.
Kaj točno se je zgodilo? Povejte mi! -Jaz ti bom povedal.
Mojster Bisagin je videl svojo priložnost in jo je izkoristil.
Razmišljal ni drugega, kot o mehki postelji v topli hiši ...
Odkar je zapustil svoj dom.
Našega hobita ne bomo več videli. Že zdavnaj je odšel.
Ne, pa ni.
Bilbo Bisagin, še nikoli v življenju nisem bil nekoga bolj vesel.
Bilbo, odpisali smo te že. -Kako si prišel mimo goblinov?
Res, kako?
Zakaj je to pomembno? Vrnil se je.
Pomembno je. Vedeti hočem.
Zakaj si se vrnil?
Vem, da dvomiš vame. Vem, da vedno si.
In prav imaš. Pogosto mislim na Bisaginov konec.
Svoje knjige pogrešam.
In moj fotelj. In moj vrt.
Vidiš, tja spadam. To je dom.
Zato sem se vrnil. -Zato,
ker ga vi nimate. Doma.
Odvzeli so vam ga.
Toda, če bom lahko, vam ga bom pomagal dobiti nazaj.
Preplavite jih! Raztrgajte jih na koščke!
Z dežja ... -Pod kap ... bežite. Bežite!
Hitro na drevesa! Vsi! Splezajte gor, Bilbo, plezaj!
Prihajajo!
Azog.
Ga vohate?
Vonj po strahu.
Spomnim se, da je tvoj oče tako smrdel ...
Thorin, Thráinov sin.
Ne more biti on.
Tisti je moj ...
Ostale pobijte!
Pijte njihovo kri!
Fili!
G. Gandalf! Na pomoč!
Neee!
Thorin!
Prinesi mi škratovo glavo.
Ubijte ga.
Thorin!?
Polovnjak? -Vse je v redu. Bilbo je tukaj.
Povsem varen je.
Dwalin, pomagajva mu na noge.
Ti!
Kaj si mislil? Veš, da bi se lahko ubil?
Nisem rekel, da nam boš v breme?
Da ne boš preživel v divjini, ...
da ne sodiš med nas?
V celem življenju se še nisem tako motil.
Žal mi je, da sem dvomil vate. -Ne, tudi jaz bi.
Nisem junak ali vojščak.
Ali celo zmikavt.
Je to tisto, kar mislim, da je?
Erebor.
Samotna gora.
Zadnje od velikih škratjih kraljestev Srednjega sveta.
Naš dom.
Krokar. Ptice se vračajo na goro.
To, moj dragi Oin, je drozg.
To bomo vzeli kot znak, kot dobro znamenje.
Prav imaš. Verjamem, da je najhujše za nami.
Prevod in priredba *****jane*****