- Onko tämä viimeinen? - En tiedä.
- Eetterikin on loppu. - Voi Kristus.
Sinä siellä! Onko tämä viimeinen?
- Voi Luoja, mikä sotku. - Ainakaan siellä ei ole kuoliota.
Tulee olemaan, jollei sitä pian leikata.
En voi sahata, jos silmäni eivät pysy auki.
- Olen pahoillani. - Käydään kahvilla. Hän voi odottaa vielä hetken.
Luoja.
Kaukoputki.
- Ovatko nuo Tuckerin miehiä? - Luulen niin.
- Kauanko tämä on ollut näin? - Löysimme heidät aamulla. He ovat olleet täällä kaksi päivää.
Tekö siinä, luutnantti?
Kusipäät.
Sinun kannattaa suojautua.
En pelleile. Nämä kaverit osaavat ampua. Maastoudu.
Kas noin.
- Kävitkö sairaalassa? - Siitä ei ollut hyötyä.
- Mitä täällä on tekeillä? - Mitäkö on tekeillä?
Se on ihan aiheellinen kysymys.
Voisit kysyä majurilta, mutta hän ei tiedä.
Hän on kiireinen. Hänellä on kiire miettiessään, miksi upseerien messistä -
on persikkajäätelö loppu. Sitten on tietysti kenraali.
Hän tuli katsomaan esitystä. Hän tietää ettei ole mitään esitystä, -
mikä ei ole ihan totta, koska yritimme nostaa pallon ilmaan, -
mutta se ammuttiin alas ennen kuin edes nousikaan.
Kukaan ei ole hyökännyt kumpaankaan suuntaan. Se on ollut pattitilanne koko hiton päivän.
Nyt majuri katselee kenraalia.
Hän ajattelee itsekseen, minun olisi parempi tehdä jotain.
Tiedät mitä se tarkoittaa. En vitussakaan halua olla ensimmäinen, joka ylittää tämän kentän.
Heidän pitäisi olla yhtä poikki kuin meidänkin.
Ja vitut, kaikki tietävät, että Tuckerin miehet ovat kovia perkeleitä.
Tähän mennessä, vain kolme lehmää on tapettu.
Tosin siihen on tulossa muutos.
Vitun kusipäät. Jotkut pojista puhuvat, että jollemme aio taistella -
voisimme ratkaista tämän koko jutun -
pokeripelillä. Eikö se olisikin aika näky?
Joukko miehiä istumassa keskellä tätä kenttää -
vetäen kortteja.
- Mitä nyt? - Näyttää itsemurhalta.
Tucker!
Mitä hän tekee?
- Mitä sanoit hänelle? - En mitään.
Tule takaisin, senkin paskiainen!
- Et onnistu toista kertaa! - Käy minulle.
Isä, anna anteeksi.
- Hän tulee taas! - Sieltä hän tulee!
- Valmiina! - Minä nappaan hänet.
Älkää...
- Älkää viekö jalkaani. - Ole ihan rauhassa, poika. Saat pitää jalkasi.
Jumala olkoon todistajani, saat pitää sen.
Tuokaa ambulanssini. Tuokaa ambulanssini ja kirurgini myös.
Meillä makaa arvokas upseeri täällä.
Elämän ihmeellisyyttä ei voi mitata.
Yrityksessäni aikaistaa kuolemaa, minut nostettiin elävänä legendan asemaan.
Minut palkittiin myös Ciscolla, luotettava ratsu, joka kantoi minut sen kentän poikki silloin.
Toivuttuani sain valita asemapaikan johon halusin.
Verinen teurastus jatkui idässä saavuttuani Fort Hayesiin.
Pieni saarekkeellinen miehiä ja tarvikkeita keskellä loputonta preeriaa.
Luutnantti.
- Mistä löydän Fambroughin? - Käytävän päästä.
Kiitos.
Luutnantti John J. Dunbar.
- Luutnantti John J. Dunbar? - Kyllä, sir. - Kyllä, sir.
- Intiaani taistelija. - Anteeksi kuinka?
Tässä lukee, että teidät sijoitetaan rajaseudulle.
Rajaseutu on intiaanien aluetta. Päättelin, että olette intiaani taistelija.
En noussut asemaani olemalla tyhmä.
Ette, sir.
- Tässä sanotaan, että teidät on palkittu. - Kyllä, sir.
Ja teidät sijoitettiin tänne?
Oikeastaan, minut sijoitettiin tänne omasta pyynnöstäni.
- Niinkö? Miksi? - Olen aina halunnut nähdä rajaseutua.
- Halusitte nähdä rajaseutua. - Kyllä.
Ennen kuin se katoaa.
Olet fiksu poika tullessasi luokseni.
- Sir... - Ritari...
Lähetän teidät ritarin asioille.
Ilmoittaudutte kapteeni Cargillille valtakunnan kauimmaisessa etuvartiossa -
Fort Sedgewickissä.
Henkilökohtainen sinettini takaa turvallisen pääsyn -
läpi kilometrien villiä ja vihamielistä maata.
- Ajattelin... - Niin? - Ajattelin tässä, että miten pääsen sinne?
- Luuletko etten tiedä? - En. - Luulet niin.
- Sitä vain, etten tiedä... - Olkaa hiljaa.
Olen anteliaalla tuulella ja annan teille lahjan.
Näettekö tuon maanviljelijän? Hän on Timmons.
Hän on matkalla sinne iltapäivällä. Voitte halutessanne ratsastaa hänen kanssaan.
Hän tuntee tien. Kiitos, siinä kaikki.
Sir Ritari?
Kusin juuri housuihini, -
eikä kukaan voi sille mitään.
Matkasi kunniaksi!
Minun matkani kunniaksi!
Vasemmalle!
Vähän oikealle, Jim!
- Järjestä tämä huomiseksi. - Haluan nyt kruununi.
- Herra? - Haluan kruununi nyt.
- Olen pahoillani, herra. - Oletteko kuuro?
Sanoin, että haluan kruununi nyt!
Nyt!
- Haen kruununne. - Ei.
Herra? Majuri?
Kuningas on kuollut.
Kauan eläköön kuningas.
Vähän vasemmalle, Jim ja Jake!
Vähän oikealle, Jim!
Mikä hitto tuo oli? Mikä se oli?
Mikä se siellä?
Laitapa tuo kirjaasi.
Ilman matkatoveriani nauttisin tästä kai enemmän kuin mistään.
Hän tarkoittaa hyvää, mutta hän on hävyttömin tapaamani mies.
- Kaukanako linnake vielä on? - Kaukana.
- Kuinka kaukana? - 65-80km ehkä.
Mikäs kiire Sedgewickiin on?
Siitä tulee vartiopaikkani. Kotini.
No, et ainakaan vaadi liikoja.
Katsopa tuota.
Mitä löysit?
Joku idempänä ihmettelee: "Miksi hän ei kirjoita?"
Hiton kusipää.
Herää, Timmons.
Herää.
Herää nyt. Hei, herää.
Herää!
Joku tökki persettäni. Sinäkö se olit?
Hitto vie!
Tuosta jää jälki.
Korpraali Guest?
Korpraali Guest!
Teidän ei tarvitse puhua, mutta tulisitte edes ulos.
Se on loppu. Järjestäkää miehet toimistoni edustalle.
Vihaatte minua. Minä en vihaa teitä.
Te piditte pintanne.
Pysyitte täällä, kun hevosemme vietiin.
Pysyitte, vaikka muut lähtivät.
Pysyitte, vaikka armeija ei toimittanut tarvikkeita.
Olen odottanut vaunua Fort Hayesistä, -
niin kuin tekin, surkeasta päivästä toiseen.
Voin vain sanoa, että olen ylpeä teistä.
Kerätkää tavaranne. Lähdemme täältä.
Armeija voi painua hiiteen.
Menkää. Kerätkää tavaranne.
FORT SEDGEWICK
Miksi emme ole nähneet puhveleita?
Ei niitä haisevia puhveleita tajua. Ei mitenkään. Joskus niitä ei näy päiviin.
Toisinaan niitä on kaikkialla, niin kuin hutsulla kiharoita.
- Entä intiaaneja? - Hiton intiaanit!
Ne katoavat näkyvistä heti, elleivät ole kuolleita.
Ne ovat vain varkaita ja kerjäläisiä.
Hidastakaa!
Ei taida olla oikein ajankohtainen huoli?
- Mene tuonne alas. Minä käsken. - Miksi? Ei siellä mitään ole.
Mene sinne.
Sinne, kusipää.
Täällä ei ole mitään, luutnantti.
Luutnantti! Kaikki on paenneet tai kuolleet.
Selvä. Puretaan vaunu.
Mitä? Ja jätetään kaikki tänne?
- Minäkin jään tänne. - Täällä ei ole mitään, luutnantti!
Ei juuri nyt.
Emme tiedä, mitä tapahtui.
Tässä tilanteessa voisimme yhtä hyvin kääntyä ja mennä takaisin.
- Tämä on vartiopaikkani. - Vartiopaikkasi?
Tämä on vartiopaikkani.
Vartiopaikka? Jeesus J. Kristus.
Oletko hullu?
- Nopea paskiainen. Jeesus J. Kristus! - Tämä on vartiopaikkani.
- Selvä, selvä, laske aseesi. - Nämä ovat vartiopaikan varusteita.
- Ymmärrätkö? Nosta ahterisi vaunusta - - Laske ase!
- Ja auta purkamisessa. - Me vain keskustelemme, laske ase.
Kerron, että olet täällä.
Hyvä.
Onnea, luutnantti.
Kiitos.
Jake ja Jim!
Hyvät muulit! Vasemmalle siellä.
Pääsin perille, Fort Sedgewick on tyhjillään.
Odotan nyt miehistön paluuta tai viestiä päämajasta.
Vartiopaikka on erittäin huonossa kunnossa, -
ja päätin aloittaa siivoustyöt huomisesta alkaen.
Tarvikkeita on ylenpalttisesti, ja maa on kaikkea sitä mistä uneksin.
Maailmassa ei voi olla samankaltaista paikkaa.
Tuhma hevonen. Tuhma hevonen.
Lammikon eläimet eivät ole myrkytettyjä.
Niitä kaikkia on ammuttu. Mutta miksi? Huvin vuoksi?
Olisiko joku toiminut inhostaan? Olisin luullut että miehet näkevät täällä nälkää.
Tämä mätänevä roska kertoo toista tarinaa.
Luolat ovat vielä suurempi mysteeri.
Mikä voi ajaa miehet asumaan luolastoissa?
Ehkä he elivät pelossa. Ehkä täällä kapinoitiin.
En saa selkoa näistä todisteista.
Jospa helpotukseni tuo vastauksia.
No niin Cisco. Vielä kerran. Nouse ylös!
Pystyt siihen! Nouse ylös, Cisco.
Nouse ylös! Nouse ylös! Juuri noin!
Helppoa.
Vain valkoinen mies tekisi tulen niin -
että se näkyy kaikkialle.
Siellä voi olla enemmänkin kuin yksi.
Hyvinkin kolme tai neljä.
Tiedän eräät kolme tai neljä, jotka eivät pääse palaamaan kotiinsa.
Meillä ei ole tältä reitiltä mitään raportoitavaa.
Meillä ei ole kivääreitä. Valkolaisilla on varmasti kiväärit.
On hankala sanoa kuinka monta heitä tuolla onkaan.
Meidän olisi parempi unohtaa tämä ja palata kotiin.
Mene sitten. Itse mieluummin kuolen, -
kuin jään väittelemään yhdestä savujäljestä omalla maallani.
Hän ei lopeta ennen kuin me kaikki olemme kuolleet.
Ja jos minä...
Katso nyt minua.
Älä satuta muulejani.
Lopeta. Lopeta tuo.
Pyydän ettet satuta muulejani.
Olen tyytyväinen tähänastisiin ponnisteluihini.
Parannuksistani huolimatta on rumuutta, jota en saa poistettua.
Hoitamaton vamma, kuin mustelma, joka ei parane aivan hetkessä.
On kulunut kohta 30 päivää. Olen tykästynyt rutiineihini Fort Sedgewickissä.
Eritoten päivittäisiin tiedusteluretkiin Ciscon kanssa.
Menemme joka päivä syvemmälle preeriaan ja jokainen uusi löytöni, -
pieni tai suuri, piirtyy mieleeni ikuisiksi ajoiksi.
Näyttää että minut on jätetty oman onneni nojaan, eikä kukaan ole tullut vielä hakemaan minua.
Olettaisin että on jokin ongelma, jonka armeijani selvittää pikaisesti.
Optimismini on ehkä hulluutta -
mutta kun käännän katseeni itäiseen horisonttiin -
en voi lakata toivomasta, että kolonnani on tuolla jossain.
Ei vielä merkkiäkään kapteeni Cargillin käskystä.
Vaikka varustetasoni tyydyttää, päätin säännöstellä tavaroitani -
aivan kuin olisin osaksi vartiopaikkaa, enkä se itse.
Täällä on susi, joka tuntuu seuraavan kaikkea täällä tapahtuvaa.
Se ei kuitenkaan vaikuta olevan minulle mikään maanvaiva.
Ja jos Ciscoa ei lasketa, se onkin ainoa seurani täällä.
Se on ilmaantunut kahtena viimeisenä iltapäivänä.
Sillä on kaksi maidonvalkeaa tassua. Jos se tulee vielä huomennakin -
nimeän sen Kaksisukaksi.
Melkein kuukausi takana, eikä kukaan ole saapunut.
Mitä pidempään tämä tilanne kestää, sitä vakaammin uskon ettei saavukaan.
Sade on pakottanut minut olemaan sisällä valtaosan kahdesta viime päivästä -
joten olen aloittanut valmistamaan telttakatosta.
Elän ehkä yksinäisimpiä aikojani, mutta en voi sanoa, että olisin onneton.
Kuinka voisin naida kauniin tytön -
jos minulla ei ole päällystakkia?
Sotilas, sotilas, etkö veisi minut vihille -
ennen kuin taistelu tulee kotiimme?
Kuinka voisin naida kauniin tytön -
jos minulla ei ole kenkiä?
Kuinka voisin naida kauniin tytön -
jos minulla ei ole hattua?
Sotilas, sotilas, etkö veisi minut vihille -
ennen kuin taistelu tulee kotiimme?
Kuinka voisin naida ruman tytön -
jos minulla on kaunis vaimo kotona?
Sinä siellä!
Kohtasin ensimmäisen kerran villin intiaanin.
Yksi sellainen tuli linnakkeeseen ja yritti viedä hevoseni.
Kun tulin esiin, hän pelästyi ja pakeni.
Päätin haudata ampumatarvikkeet etteivät ne päädy vihollisen käsiin.
Pidän vain välttämättömät tavarat itselläni.
Iltapäiväiset retkeni ovat lyhentyneet pieniksi partioinneiksi -
vartiopaikka koko ajan näkyvilläni.
Valmistaudun mahdolliseen toiseen vierailuun.
En tiedä montako heitä on lähistöllä -
mutta oletan heitä olevan yhden lisäksi useampia.
Suurin osa työstäni on valmistelua runsaan voiman ja vakauden illuusiosta.
Olen edelleen yksin, ja jos joukot eivät saavu pian, kaikki voi olla mennyttä.
Potkiva Lintu on ollut viime päivät omissa oloissaan.
En pidä siitä, että poppamiehemme vaeltaa yksinäisenä kuten nyt.
Mitä hänen vaimonsa sanoo?
Sanoi hänen pysyttelevän yksinään.
En kysynyt sinulta sitä.
- Niin, mitä kysyitkään? - Mitä hän sanoi?
Sanoi miehen pysyttelevän omissa oloissaan.
Niin hän sanoi.
Haluaisin lihani pehmeänä.
Hampaani ovat kipeät.
Voinko tulla peremmälle?
Ei, anna hänen istua kanssani.
Maamme näyttää kauniilta tähän aikaan -
mutten ole päässyt katsomaan sitä.
Biisonit ovat myöhässä.
Kannan huolta myös lapsiemme vatsoista.
Ajattelin antaa tanssin.
Kyllä. Tanssi on aina hyvä ajatus.
Olisikin hyvä antaa suuri merkki.
Merkeistä tulikin hauska juttu mieleeni.
Tiedämme ovatko ne hyviä vai huonoja.
Joskus ne vaikuttavat oudolta ja ovat vaikeasti ymmärrettäviä.
Viisas mies pohtii näitä asioita.
Jos hän on silti ymmällään, hän kertoo siitä jollekin.
Hän saattaa kertoa vaikka toiselle meistä. Viisas mies tekee niin.
Olen nähnyt sellaisen merkin.
Niinkö?
Näin miehen.
Alastoman, valkoisen miehen.
- Oletko varma että se oli mies? - Erotin hänen sukupuolensa.
Puhuitko hänelle?
En.
On kulunut jo kaksi päivää.
Täällä olostani on jo varmasti raportoitu.
Olen valmistautunut niin hyvin kuin mahdollista.
Yksin en saa aikaiseksi kunnollista puolustusta. Koitan silti vaikuttaa suurelta heidän tullessaan.
Odottaen. Jälkikirjoitus, -
tapaamani mies oli mahtavan oloinen mies.
Hän voi olla vaikka jumala.
Tai erikoistaitoinen valkoinen päällikkö.
Siksi meidän pitäisi puhua hänen kanssaan.
En välitä ajatuksesta tälle valkoiselle miehelle puhumisesta.
Mikä hän onkaan, hän ei ole sioux, ja se tekee hänestä arvottomamman.
Kun kuulen että lisää valkoisia on tulossa, mieleni tekee nauraa.
Veimme sata hevosta niiltä ihmisiltä.
Siinä ei ollut mitään kunniallista.
He eivät osaa ratsastaa eikä ampua. He ovat likaisia.
Nuo sotilaat eivät selviäisi täällä talveakaan.
Ja tämä kansako alkaa kukoistaa? Luulen heidän kaikkien kuolevan pian.
Tämä hölmö on varmaankin vain eksynyt.
Tuulitukan sanat ovat painavia, ja olen ne kuunnellut.
On totta, että valkoiset ovat köyhä ja vaikeaselkoinen rotu.
Mutta älkää epäilkö, valkoiset ovat tulossa.
Jopa vihollisemme tietävät sen. Kun siis näen pelottoman valkoisen miehen yksin maassamme, -
en usko hänen olevan eksynyt. Luulen että hänellä on lääkkeitä.
Näen ihmisen, joka voi puhua -
kaikkien saapuvien valkoisten suulla.
Luulen tämän henkilön olevan sovun välikappale.
Potkiva Lintu katsoo aina eteenpäin, mikä on hyvä.
Mutta tämä mies ei voi suojata asumuksiamme tai syöttää lapsiamme.
Hän ei merkitse meille mitään.
Otan mukaani miehiä. Ammumme tämän miehen täyteen nuolia.
Jos hänellä todella on lääkkeitä, häntä ei pidä vahingoittaa.
Jos hänellä ei ole, hän kuolee.
Yksikään mies ei voi kertoa toiselle, mitä tulisi tehdä.
Mutta valkoisen miehen surmaaminen on vaikeampi asia.
Jos tapat yhden, heitä saapuu lisää.
On helppoa hämmentyä näistä kysymyksistä.
On vaikeaa päättää mitä tehdä.
Meidän tulisi puhua tästä vielä lisää.
Siinä kaikki mitä haluan sanoa.
- Mikä hätänä? - Meistä tämä ei ole hyvä idea.
Jos viemme valkoisen jumalan hevosen, meistä tullaan tekemään vielä lauluja.
- Ehkäpä. - Meitä pyydetään mukaan ryöstöretkille.
Kuka saa hevosen?
Minä. Minä otan sen, mutta voimme vaihdella.
Kenen mielestä tämä ei ole loistava idea?
Aina sama juttu.
Joka ikinen kerta.
Kyllä, minulla on. Ei, mutta voin kysyä.
Meistä tulee sankareita.
Meistä kirjoitetaan lauluja.
Mitä tapahtui?
En tiedä. Käteni ei toimi.
Ei olisi pitänyt pudota. Nyt joudumme ongelmiin.
- Tämä oli sinun ideasi. - Minun ideani oli kyllä viedä hevonen, -
mutta ei pudota sen selästä.
Saukko satutti itseään.
- Mitä siinä toljotat? - Kun isäni saa tietää, saan jousella selkääni.
Minä olen Tuulitukka.
Näetkö etten pelkää sinua?
Näetkö?
Uteja vastaan hyökännyt yksikkömme on palaamassa.
Monta sydäntä on maassa.
Tajuan nyt olleeni väärässä.
Koko tämä ajan olen odottanut. Ja mitä olen odottanut?
Jotta joku löytäisi minut? Jotta intiaanit veisivät hevoseni?
Nähdäkseni biisonin? Saavuttuani tänne olen ollut varuillani.
Siitä on tullut paha tapa ja olen kyllästynyt siihen.
Huomenna aamulla ratsastan intiaanien luokse.
En tiedä ratkaisuni tulosta tai viisautta, -
mutta minusta on tullut maalitaulu, ja maalitaululla on huono vaikutus.
Olen kyllästynyt odottamaan. Mitä sinä siinä katselet?
Perkele.
Odota.
- Tarvitset apua. Olet loukkaantunut. - Ei!
Anna minun... Tarvitset apua.
Tarvitset apua. Olet loukkaantunut. Anna minun auttaa sinua.
Olet loukkaantunut.
Älä.
Hän on loukkaantunut.
Et ole tervetullut tänne.
Ei. Hän on loukkaantunut.
Mene pois täältä.
Et ole tervetullut tänne. Mene pois.
Seis! Sotilas ei tullut tänne taistelemaan.
Hän on menossa pois ja annamme hänen tehdä sen.
Olen samaa mieltä Potkivan Linnun kanssa.
Menemme puhumaan valkoiselle miehelle, -
ja otamme selvää miksi hän on täällä.
Jos neuvosto päättää puhua valkoiselle miehelle, -
niin tapahtukoon. Silti mielestäni ei ole oikein, -
että suuri päällikkö kuten Kymmenen Karhua, menee neuvottelemaan säälittävän -
valkoisen miehen kanssa, jolla on vain viisas hevonen ja oudot vaatteet.
En minä sinne olekaan menossa. Sinä menet.
Ja sinä menet myös.
Minulla ei ole muuta sanottavaa.
Tervetuloa.
Terve.
Tulkaa. Olkaa hyvä ja istukaa.
Istukaa alas.
Odottakaa pieni hetki.
- Hänhän on seinähullu. - Odota.
- Tatanka. Biisoni. - Tatanka. - Biisoni.
- Bii... - Biisoni. Tatanka.
Kiukku, kuten häntä kutsun, vaikuttaa sitkeältä tyypiltä.
Toivottavasti en joudu taistelemaan hänen kanssaan. Hän vaikuttaa rehdiltä.
Pidän Hiljaisesta suunnattomasti.
Hän vaikuttaa kärsivälliseltä ja uteliaalta. Hän vaikuttaa haluavan kommunikoida.
Uskoisin, että hänellä on painoarvoa omiensa keskuudessa.
Biisoni.
Uskon, että teen suuremman vaikutuksen heihin seuraavalla kerralla.
Esittelin kahvimyllyn, jotain mitä kukaan heistä ei ollut aiemmin nähnyt.
Eikö kahvi ole hyvää? Se saattaa olla liian vahvaa.
Sokeria. Laita sekaan.
Maista.
Sokeria. Haluatko sinäkin?
Tuo on aika paljon.
On mukavaa saada vihdoin seuraa.
Paljon tapahtuu sanomatta sanaakaan ja minulla on tunne että he, -
varsinkin Hiljainen, haluavat minulta jotain.
Annoin lahjaksi kahvia ja suurimman osan sokerista.
Ei ne olisi säilyneet kuitenkaan.
En usko olevani väärässä sanoessani, että alku hyvälle suhteelle on luotu.
Seisoo Nyrkki Pystyssä.
Keskustelkaamme hetki.
Haavasi näyttävät paranevan hyvin.
Niin paranevat.
- Oletko onnellinen täällä, perheeni kanssa? - Olen onnellinen.
Ikävöin aviomiestäni.
- Ehkä menet uudelleen naimisiin kun aika on oikea. - Ehkä.
Olemme kuulleet monelta taholta, että valkoiset ovat tulossa.
He tulevat kaikkien maille.
Kohta he ovat täälläkin. Valkoinen mies joka asuu linnakkeessa...
Vierailin hänen luonaan ja uskon että hänellä on hyvä sydän.
Pelkään sitä valkoista miestä.
Pelkään, että hän kertoo muille minun olevan täällä.
Pelkään, että he yrittävät viedä minut pois. Olen kuullut heidän tekevän sitä.
Jokainen kylän soturi taistelee heitä vastaan.
En osaa puhua valkoisen miehen kieltä, eikä hän osaa meidän.
Valkoisen miehen kielen puhumisesta on kulunut niin paljon aikaa.
- Haluan että yrität. - En tiedä miten.
- Kyllä tiedät. - En tiedä. - Kyllä tiedät.
En voi. Se osa minusta on kuollut.
En pyydä tätä itseni vuoksi, vaan koko kansamme puolesta.
Hän tietää valkoisista asioita, joita itse emme tiedä.
Muistele nyt.
En voi.
Suostuuko hän puhumaan valkoisten kieltä?
Hän ei yritä. Hänestä on tullut hankala.
Hän on se joka itkee. Ehkä sinä olet se hankala.
- Minäkö? - Sinä.
Christine!
Nappaa se, Joe! Nappaa kana.
Billy jätä ne pennut rauhaan!
Hemmetti. Vie lapset sisälle.
Mene jo.
Christine! Missä olet?
- Olen täällä ylhäällä, äiti. - Alas sieltä heti.
- Miksi? - Tule nyt vain!
Pysy siellä. Mene kauemmas. Etkö kuule?
Joe, sisälle heti!
- Keitä nuo ovat, Willie? - Näyttävät Pawneilta.
Isämme juttelevat heille.
- Mitä he haluavat? - En tiedä.
Menkää. Häipykää täältä.
Juokse, Christine! Käskin juosta!
Joe!
Christine!
Äiti!
Tule vaan, Kaksi Sukkaa. Se on kylkeä.
Kahdesta Sukasta, kuten Ciscostakin oli tullut minulle luotettava ystävä.
Se ei edelleenkään suostu syömään kädestäni, -
mutta sen valppaat silmät ja korvat varoittivat silti minua vaaroista.
Tatanka.
Ei, en ole nähnyt biisoneita.
Olen pahoillani.
Oletteko nälkäisiä?
Minulla on ruokaa. Minulla on paljon ruokaa.
Kaikki mitä minulle on kerrottu näistä ihmisistä, ei pidä paikkansa.
Ne eivät ole kerjäläisiä ja varkaita. Ne eivät ole mörköjä, jollaisia heistä olemme tehneet.
Päinvastoin he ovat kohteliaita vieraita, joilla on huumorintaju josta pidän.
Kommunikaatio on hidasta. Ja Hiljainen on yhtä turhautunut kuin itsekin olen.
Suurin osa edistyksestämme perustuu epäonnistumiseen menestyksen sijasta.
Olen ajatellut kysyä onko löytämäni nainen hengissä, -
mutta se vaikuttaa juuri nyt liian monimutkaiselta aiheelta.
Yksi asia on kuitenkin selvää. Biisoneita ei ole.
Ja se painaa heidän mieltään.
Eilinen tapaaminen oli paras tähän astisista.
Näyttää siltä, että olen kutsuttu kylään ja odotan innolla sitä.
Olemme odottaneet tuloasi.
Kerro hänelle, että olemme iloisia hänen tulostaan.
Terve... Sinä...
Tänne...
Hyvä.
Kiitos. Tuntuu hyvältä.
Kysy, miksi hän asuu linnakkeessa.
Linnake...
Odota.
- Mikä teidän nimenne on? - Nimemme?
Mikä hänen nimensä on?
Hän on oikeassa. Ensin pitää hoitaa esittely.
Hän... Hän...
- Potki. - Potki?
- Enemmän. - Potki enemmän?
- Enemmän potkuja? - Potkuja.
Lintu. Potkiva Lintu.
Potkiva Lintu.
Mikä hän... Onko hän päällikkö?
Ei.
Poppamies.
Mikä sinun nimesi on?
- Minä en... - Miksi sinua kutsutaan?
Nousta ylös?
Nousta seisomaan? Seisoa?
- Seisoa. Onko nimesi Seisoa? - Seisoa.
- Pystyssä. - Pystyssä? Seisoa pystyssä?
- Nyrkki? - Kyllä.
Seisoo Nyrkki Pystyssä?
Seisoo Nyrkki Pystyssä, olen John Dunbar.
John Dunbar.
- Tyhmä Karhu. - Ei Tyhmä Karhu.
- Dunbar. - Dun...
Bar. Ei Tyhmä Karhu.
Dunbar.
Se oli merkittävä läpimurto intiaanien kanssa.
Löytämäni nainen puhui englantia ja tänään tapahtui selvää edistystä.
Hän oli valkoinen, mutta en tiennyt miten hän oli joutunut tänne.
Hän ei kuitenkaan ollut vankina. Vaikka en ole peloissani, -
en silti tunne olevani täysin tervetullut kylään.
Oloni täällä on oltava Potkivan Linnun idea.
Hän on erittäin innostunut ja kuten lapset, olemme molemmat innokkaita oppimaan toisistamme lisää.
Huomaan kuitenkin olevani varuillani.
Jostain syystä olen haluton vastaamaan kaikkiin hänen kysymyksiinsä.
Ehkä se on velvollisuudentuntoni, mutta jokin kieltää minua kertomasta liikaa.
Tuntui hyvältä nähdä Fort Sedgewick jälleen.
Odotan innolla seuraavaa tapaamista uusien naapureideni kanssa.
Tämä on kuitenkin edelleen kotini. Pysyn valppaana ja voin vain toivoa, -
että neuvotteluni villien kanssa tasangoilla tuottaa tulosta.
Biisoni! Biisoni! Näin biisonin.
- Puhveleita! - Tatanka.
- Tatanka? - Kyllä.
Ratsumiehet lähetettiin jäljittämään jälkiä.
Kun sain kerättyä tavarani, koko heimo oli jo liikkeellä.
Heidän tehokkuus ja nopeus vakuutti jokaisen sotilaskomentajan.
Mieli on korkealla ja yön aikana olen muuttunut epäilevästä -
aidosti välittäväksi. Minua tervehditään avoimin hymyin ja hyväksyvin katsein.
Lyhyesti, minusta on tullut kuuluisa.
Luutnantti.
Tiedustelijat löysivät jäljen juuri sieltä, missä sanoin sen olevan.
Niitä ei ollut vaikea löytää. Valtava väylä tallattua maata johti horisonttiin.
Määrää, jonka tämä uskomaton näky vaati, oli vaikea kuvitella.
Luutnantti.
Kuka tekisi vastaavaa? Pelto oli riittävä todiste, -
että kyseessä oli ihmiset, joilla ei ole arvoja tai sielua.
Ilman kunnioitusta Siouxien oikeuksia kohtaan.
Vaunujen jäljet vahvistivat epäilykseni.
Sydämeni itki, tiesin niiden olevan valkoisten metsästäjien jäljet.
Äänet, jotka toivat iloa koko aamun, olivat nyt yhtä vaimeat kuin laaksossa mätänevä biisoni.
Ne olivat tapettu vain kielen ja taljan arvon vuoksi.
Luutnantti.
Kaikki tapahtumat olivat yhtäkkiä täysin selvät. Sydämeni itki, kun yritin vakuutella itselleni, -
että valkoinen mies joka biisonit tappoi, oli paha ja ansaitsi kuolla.
Mutta siitä ei ollut hyötyä. Yritin uskoa, että Tuulitukka ja Potkiva lintu, -
ja muut, jotka tappoivat heidät eivät olleet iloisia siitä.
Mutta he olivat.
Kun katsoin tuttuja kasvoja, tajusin että meidän välinen kuilu -
oli suurempi, kuin osasin koskaan kuvitella.
Kun he juhlivat yömyöhään tulevaa jahtia, minun oli vaikea tietää omaa paikkaani.
En tiedä ymmärtävätkö he, mutta en voinut nukkua heidän kanssaan.
Ei ollut mitään katseita, eikä syyttelyä.
Oli vain hämmennystä ihmisistä, jotka eivät pysty ennustamaan tulevaisuutta.
Oletko kunnossa?
En voi. Ei, olen täynnä.
Olen täynnä, enkä voi kertoa tarinaa enää.
Haluatko kokeilla sitä?
Tässä.
En voi. Tämä on liikaa.
Hyvä vaihtokauppa.
Tämä on hyvä vaihtokauppa.
Ei, ei. En voi. Olen täynnä ja väsynyt. Ei!
Luutnantti.
Tatanka. Suuri tatanka. Suuri tatanka.
Tuo on hattuni.
Pidät hattuani.
- Se on minun hattuni. - Löysin sen preerialta, se on minun.
Ei, sinulla... Minun hattuni.
Se kuuluu luutnantille.
Hän jätti sen preerialle. Hän ei halunnut sitä.
Näet, että hän haluaa sen nyt.
Me kaikki tiedämme sen olevan sotilaan hattu.
Tiedämme kuka sitä käyttää.
Jos haluat pitää sen, se sopii. Anna jotain vaihtokaupaksi.
Hyvä vaihtokauppa.
Siinähän sinä olet. Tule tänne, Cisco.
Vaikuttaisi siltä, että jokainen päivä täällä päättyy ihmeeseen.
Mikä tahansa Jumala onkaan, kiitän Häntä tästä päivästä.
Pidemmäksi aikaa jääminen olisi ollut hyödytöntä.
Meillä oli niin paljon lihaa, kun vain pystyimme kantamaan.
Metsästimme kolme päivää, ja menetimme kuusi ponia.
Vain kolme miestä loukkaantui. En ole koskaan tuntenut ihmisiä, jotka nauravat niin innokkaasti.
Jotka ovat niin omistautuneita perheelleen ja toisilleen.
Ainoa sana joka heistä tuli mieleen, oli harmonia.
Usein tunsin oloni yksinäiseksi, mutta tähän iltapäivään mennessä, -
en ole koskaan tuntenut oloani täysin yksinäiseksi.
VÄLIAIKA
Tein pitkän vartiokierroksen. Ei ole mitään raportoitavaa.
Aika tuntuu merkityksettömältä, lukuun ottamatta tylsistymistäni -
ja nämä tunnit yksin ovat loputtomat.
Minun on vaikea kerätä mitään intoa päivittäisille tehtävilleni täällä.
Ja linnakkeessa näkyy vakavia laiminlyönnin merkkejä.
Totuus on se, että kaipaan ystävieni seuraa.
Näen mielessäni heidän kaikkien kasvot, mutta jostain syystä se ei riitä.
Huomenna käyn tapaamassa heitä. Se saattaa olla liian tungettelevaa, mutta mitä haittaa siitä on?
Ovathan he kuitenkin naapureitani.
Yön äänistä on tullut jo tuttuja ja rauhoittavia.
Elämäni preerialla on hyvää. Ja suurimmaksi osaksi olen tyytyväinen.
Intiaaneilla on vahva ote minusta, joka menee uteliaisuuden yli.
Heissä on jotain viisasta ja tunnen vetoa heihin tavalla, -
joka on paljon suurempi, kuin armeijaa kohtaan.
Mene kotiisi!
Piru tuon periköön.
Voi luoja! Mene kotiisi!
Mene! Mene kotiisi, Kaksi Sukkaa!
Paha susi!
Olet oikeassa. Hän on erikoinen valkoinen mies.
Hänelle tulisi antaa oikea nimi.
Nyt on kevät, ja vietän entistä enemmän aikaa ystävieni kanssa.
He antoivat minulle oman majan ja tunnen oloni siinä hyväksi.
Puhumme päivittäin, mutta tiedän Potkivan Linnun tuskastuneen minuun.
Hän haluaa tietää aina, kuinka monta valkolaista on vielä tulossa.
Yritän kertoa hänelle, että he vain ohittavat tämän seudun, eikä muuta.
Puhun siis puolitotuuksia.
Joku päivä heitä on täällä liikaa, mutten pysty kertomaan sitä hänelle.
Olen varma, että Seisoo Nyrkki Pystyssä tietää, etten kerro kaikkea.
Hän ei onneksi tosin puhu asiasta.
Joukkio lähtee pian sotapolulle Pawneita vastaan, ja minua pyydettiin mukaan.
Tuntuu että teen virheen lähtiessäni mukaan, mutten kyennyt perumaankaan lupaustani.
He ovat ystäviäni, ja jos ymmärsin oikein Pawneet ovat olleet julmia heitä kohtaan.
Toivon, etten ylittänyt rajojani.
Tule sisään, ole hyvä.
Istu alas?
Potkiva Lintu haluaa tietää, miksi haluat sotia Pawneita vastaan.
Eivät he sinulle ole tehneet mitään.
He ovat Siouxien vihollisia.
Vain Sioux-sotilaat menevät.
Kerro hänelle, että olen ollut sotilas pidempään kuin monet nuoret miehet tässä sotajoukkiossa.
Kerro se hänelle.
Hän sanoi, että Siouxin tapa sotia ei ole valkoisen miehen tapa.
- Et ole valmis. - Tiedän, ymmärrän sen kyllä, -
mutta kerro hänelle, etten voi oppia näitä tapoja leirissä.
Hän pyytää sinulta myös, että -
vahtisit hänen perhettään hänen ollessaan poissa.
Mitä hän pyytää, on sinulle suuri kunnia.
Kerro hänelle, että teen sen ilomielin.
Hän kiittää, että Tanssii Susien Kanssa tuli.
Kuka on Tanssii Susien Kanssa?
Se on nimi, jolla kaikki kutsuvat sinua.
Tanssi Susien...
Aivan oikein. Se päivä.
Tanssii Susien Kanssa. Miten te sanotte sen?
Jatka valkoisten kielellä puhumista, jos se viihdyttää sinua noin.
Haluan vain keskustella.
Olen täällä.
Kävellään.
Leikkasin tämän pois. Ajoin sen pois. Tuolla on lisää.
Ruoho kasvaa preerialla.
Ruoho kasvaa preerialla?
- Väärin. - Väärin? - Sanoit, että tuli elää preerialla.
Sanoinko? Ei sentään naurua.
Tuo mies on taistelija.
- Uudelleen. - Tuo mies on taistelija. - Okei, muistan sen nyt.
Aivan.
Hoo hoo, eikö niin?
Eikö?
Kokeile tätä.
Mikä sana tarkoittaa kaunista?
Mitä te teette?
On kuuma, ja me istumme varjossa.
Minulla on nälkä.
Miten Tanssii Susien Kanssa voi?
Mitä tarkoitat?
Oppiiko hän kieltä?
Hän oppii nopeasti.
Mitä luulit, että tarkoitin?
Lähdet tänään veden hakuun?
Anna meidän viedä sinut.
Miten sait nimesi?
En ollut kovin vanha, kun tulin asumaan näiden ihmisten kanssa.
Minut laitettiin töihin. Tein töitä kovasti joka päivä.
Eräs nainen ei juuri pitänyt minusta.
Hän puhui minusta ilkeään sävyyn, ja joskus hän...
Löi minua?
Eräänä päivänä hän taas haukkui minua -
aivan kasvojeni edessä, ja minä löin häntä.
En kovin kovaa, mutta hän kaatui.
Hän kaatui pahasti, eikä liikkunut.
Seisoin hänen äärellään käsi nyrkissä -
ja kysyin, olisiko joku toinen naisista -
halunnut puhua minusta samaan sävyyn.
Sain olla rauhassa sen päivän jälkeen.
En ihmettele yhtään.
Näytä minulle. Näytä mihin löit häntä.
Miksi et ole mennyt naimisiin?
- Olen pahoillani. - Minun pitää mennä.
Olen pahoillani.
Voinko auttaa sinua?
- Et puhu tänään? - En.
Jotkut sanoistasi ovat väärin, -
mutta opit nopeasti.
Joten, mitä voin kertoa sinulle tänään?
Haluan tietää Seisoo Nyrkki Pystystä. Miksei hänellä ole miestä?
Hän suree.
En... En ymmärrä "suree".
Hän itkee jonkun vuoksi.
Kenen?
Ei ole kohteliasta puhua kuolleesta.
Mutta olet uusi, joten kerron sinulle.
Hän itkee miehensä vuoksi. Hänet tapettiin vähän aikaa sitten.
Sen takia löysit hänet preerialta.
Kuinka kauan hän itkee?
Se on Potkivan Linnun asia sanoa, kun hän on valmis.
Hän löysi tytön tämän ollessa vielä pieni.
Ihmiset puhuvat sinusta.
Mitä he sanovat?
He ovat ylpeitä lääkkeestä, -
jota valmistat Tanssii Susien Kanssa kanssa.
Olen loukannut häntä, ja minun pitäisi mennä puhumaan hänelle.
Et voi. Hän on poissa. Hän lähti tänä aamuna.
Arvaan, että ajattelet: Miksi hän ei kirjoita?
Hei, Kaksi Sukkaa.
Tule.
En satuta sinua. Tule vain. Pystyt siihen.
Tule.
Tämä on helppoa. Tämä on helppoa, Kaksi Sukkaa.
Minä suren.
- Ei, emme voi. - Voimme. - Meidän on oltava varovaisia.
- Hyvä on.
Odota!
- Mitä? - Ongelmia.
Pawneet tulevat. 40 tai 50 miehen joukko tällä kertaa.
Metsästäjät löysivät heidät läheltä pohjoisesta. He ovat pian täällä.
Kivinen Vasikka, odota. Seuraan sinua.
Pawneet eivät tule hevosten takia. He tulevat veren takia.
- Ota aseesi ja tule mökilleni. - Minä haen ne.
Kivinen Vasikka, odota. Minulla on aseita. Minulla on useita kiväärejä.
- Linnakkeessa? - Niin.
Ei. Matka on pitkä, ja emme voi jakaa miehiä.
Aseet tekevät miehestä kahden veroisen.
Ota yksi mies ja lähde nopeasti.
Otan Hymyilee Paljon.
Selvä!
Ammu sillä aseella!
Oli vaikea tietää mitä pitäisi tuntea.
En ole ikinä ollut tällaisessa taistelussa. Ei ollut mitään hämärää poliittista syytä.
Tämä ei ollut taistelu alueesta, rikkauksista tai miehen pelastamisesta.
Se oli taistelu ruokavarastojen säilymisestä, joilla selviämme talven yli.
Naisten, lapsien ja läheisten turvaamiseksi.
Kivinen Vasikka oli suuri menetys, mutta edes vanhimmat eivät muista niin yksipuolista voittoa.
Olen vähitellen alkanut katsoa sitä uudella tavalla.
Tunsin ylpeyttä, jollaista en ollut ennen tuntenut.
En koskaan oikeasti tiennyt kuka John Dunbar oli. Ehkä itse nimellä ei ole merkitystä.
Mutta kun kuulin Sioux-nimeni sanottuna uudelleen ja uudelleen, -
tiesin ensimmäistä kertaa kuka oikeasti olin.
Ollessamme nuorempia, hän aina leuhki kuinka rohkea oli.
Ja kuinka mahtava päällikkö hänestä tulisi. Hän luuli minun olevan vaikuttunut.
Kävellessämme preerialla, yllätimme pienen lauman puhveleita.
Ensimmäinen asia, jonka tämä rohkea soturi teki, oli kiivetä puuhun.
Hän olisi unohtanut minut kokonaan, mikäli ei olisi tarvinnut apuani kiipeämiseen.
Istuimme siellä koko päivän. Vanhan lehmän pyöriessä alapuolellamme, -
äännellen lujaa ja lyöden päätään puunrunkoa vasten.
Minne olet menossa? Tänään on peli-ilta.
Hevonperseen pelit ovat aina hyviä.
Olen väsynyt. Hevonperseellä on jo hyvä kiväärini.
Hyvää yötä.
- Kauanko Seisoo Nyrkki Pystyssän suru kestää? - En tiedä.
Toivon, ettei liian kauan.
Onko jotain tapahtunut? Mitä?
Hän on löytänyt uudestaan rakkauden.
- Kenen kanssa? - Mitä luulet?
- Kerro minulle. - Tanssii Susien Kanssa.
Oletko varma siitä?
Kun näet heidät yhdessä, tiedät kyllä.
- Mitä ihmiset sanovat? - He pitävät parista.
- Kukaan ei ole vihainen? - Siinä on järkeä. He ovat molemmat valkoihoisia.
Oletan, että olen se, jonka pitäisi sanoa jotain.
Hän on tyttäresi nyt.
Tiedän.
Rauhoitu, et voi aina tietää kaikkea tulevaa.
Älä höpötä.
Seisoo Nyrkki Pystyssä. Sinulla ei ole enää suruaika.
Istu, istu.
Puhutaan, että olet menossa naimisiin.
- Kenen kanssa? - Hänen, joka Seisoo Nyrkki Pystyssä.
- Hän se on, eikö niin? - Hänellä on suruaika.
- Ei enää. - Potkiva Lintu on vapauttanut hänet.
- Niinkö? - Mitä sinä täällä teet?
Potkiva Lintu käski minun odottaa.
Sitten saat odottaa kauan.
Hymyilee Paljon kertoi, että hän lähti ratsastamaan.
Hän ei näyttänyt pitävän kiirettä.
Poppamies ottaa raskaasti jos hän saa viimeisenä tietää asioista.
Mitä minun pitää tehdä?
Olet melko varaton ja Siouxien naiset ovat kalliita.
En ole varma voitko mennä naimisiin.
- Minulla on rintapanssari. - Siinä on liian paljon taikavoimaa.
Luuletko, että hevosessani on liikaa voimaa?
Liikaa naisesta.
Odota täällä. Ehkä voimme auttaa.
Odota.
En ole muuta tehnytkään!
Koko kylä osallistui innokkaasti keräykseen puolestani.
Ihmisten anteliaisuus oli hämmentävää.
Mitä arvokkaampi lahja, niin sitä helpompi heidän oli luopua siitä.
Jopa varattomimmat perheet tarjosivat hevosiaan.
Näiden ihmisten torjuminen oli vaikeaa.
Musta Shaali oli salaperäinen. En saanut vihiä hänen ajatuksistaan.
Eikä hän tarjonnut siihen apua tai rohkaisun sanoja.
Olen saattanut olla sisäpiirivitsi, jolle koko kylä nauroi.
Mutta olin päättäväinen.
Tuulitukka sanoi, että jos kaikki lahjat olisivat hävinneet aamuun mennessä, -
tarjoukseni olisi hyväksytty.
En saanut unta ja pohdin olinko tehnyt jonkun virheen.
Minulla ei ollut aavistustakaan, mikä Potkivan Linnun päätös olisi.
Käänny. Näytät hyvältä.
Tiesitkö, että mies jonka vuoksi hän suri, oli paras ystäväni?
En tiennyt sitä.
Hän oli hyvä mies. On ollut vaikeaa pitää sinusta.
Minä en ole mietiskelijä niin kuin Potkiva Lintu on.
Päällimmäisin tunteeni on aina viha eikä se anna vastauksia kysymyksiini.
Nyt ajattelen, että hänen oli mentävä, koska sinä olit tulossa.
Niin minä ajattelen.
Tämä on hyvä päivä minulle.
Ja minulle.
Jos haluat tämän miehen, niin tartu hänen käteensä.
En ole ollut naimisissa aiemmin. En tiedä tuntuuko kaikista sulhasista samalta, -
mutta kun Potkiva Lintu alkoi puhua siitä, mitä Siouxien aviomieheltä odotettiin, -
puhe meni ohi korvieni ja keskityin vain häneen.
Pieniin yksityiskohtiin hänen puvussaan.
Hahmotin hänen vartalonsa ja tuikkeen hänen silmissään.
Hänen pienet jalkansa. Tiesin, että rakkautemme kohtelisi meitä hyvin.
Oletteko ymmärtäneet kaiken, mistä puhuin?
- Kyllä. - Hyvä, vie hänet sisälle.
Hän on nyt vaimosi.
Hyvä. Kiitos.
Nähdään.
Tanssii Susien Kanssa ovi on pysynyt tiiviisti kiinni.
Ehkä heillä on ongelmia lasten teossa.
En usko heillä olevan sen kanssa ongelmaa.
Peitetään savuaukko, niin saamme heidät ulos.
Tanssii Susien Kanssa, oletko siellä?
Ratsastan tänään erääseen paikkaan.
Liittyisitkö seuraani?
- On hyvä käydä ulkona. - Niin on.
Yritämme saada lasta.
- Ette odota? - Emme.
Olen ajatellut paljon. Elämän monia polkuja.
Ja yksi polku nousi ylitse muiden.
Se on hyvän ihmisen polku.
Luulen, että olet tällaisella polulla. Se tekee minut iloiseksi.
Sinua kutsutaan nykyään Ahkeraksi Mehiläiseksi.
Kerrotaan, että eläinten sielut uusiutuvat täällä.
Levittäytyäkseen uudelleen preerian ylle ja ruokkiakseen meidät.
Jopa vihollisemme ovat sitä mieltä, että tämä paikka on pyhä.
Täällä on hiljaista.
Odotammeko, että miehet palaavat?
He ovat olleet poissa viikon, ehkä ylikin.
Juotamme hevoset ja menemme kotiin.
Sinä aina kysyt valkoisista miehistä.
Tahdot aina tietää, kuinka monta on tulossa.
Heitä tulee paljon, ystäväni. Enemmän, kuin pystymme laskemaan.
Kuinka monta?
Yhtä paljon kuin tähtiä.
Se saa minut pelkäämään Siouxien puolesta.
Tästä pitäisi kertoa Kymmenelle Karhulle.
Miehet, joilla oli tämä päässään, tulivat isoisoisäni aikana.
Ajoimme heidät lopulta pois.
Sitten meksikaanit tulivat. He eivät tule enää tänne.
Minun aikanani tulivat teksasilaiset.
He olivat aivan kuten muutkin. He ottivat kysymättä.
En tiedä olemmeko valmiita kohtaamaan nämä ihmiset.
Uskon silti, että olet oikeassa. Luulen, että he palaavat jälleen.
Sitä minä mietin, kun katson tätä kypärää.
Maamme on kaikki mitä meillä on, ja taistelemme pitääksemme sen.
Huomenna jätämme kylämme, ja siirrymme talveksi leiriin.
- Otitko kaiken tukikohdasta? - Kyllä. Siellä ei ole minulle mitään.
Se on hyvä.
Päiväkirja.
Odota!
Sanat ovat tärkeitä! Sanat siinä kirjassa ovat polku, jota ihmiset voivat seurata.
Se kertoo kaiken elämästäni täällä. Minun on haettava se.
Riittää! Emme voi jäädä odottamaan sinua.
Otan teidät kiinni.
Intiaani! Ammu sitä! Intiaani!
Ei!
Pysy maassa. Paikka.
Voi luoja.
Voi luoja... Kaikki hyvin.
Jotain on sattunut. Tanssii Susien Kanssa ei ole tulossa.
Hän voi olla pulassa.
Ota mukaasi kaksi hyvää miestä.
Palatkaa takaisin tukikohtaan.
- Spivey. Spivey! - Herra kersantti.
Kertokaa majurille, että hän virkoaa.
Liikuta hyödytöntä ruhoasi.
Hankit sitten itsellesi komean mustan silmän.
Majuri on tulossa.
- Ymmärtääkö hän englantia? - En tiedä, herra majuri.
Ymmärrätkö englantia?
Puhutko englantia? Puhu!
Minä puhun englantia.
Kuka olette?
Luutnantti John J. Dunbar. Tämä on komennuspaikkani.
Miksi olette pukeutuneet tuolla tavoin?
Saavuin Fort Hayesista viime huhtikuussa, mutta täällä ei ollut silloin ketään.
Onko teillä todisteita siitä?
Päiväkirjani on punkallani. Siinä on myös käskyni. Se kertoo teille kaiken.
Spivey, sinä ja Edwards olitte ensimmäisinä täällä.
- Löysittekö silloin mitään? Päiväkirjaa? - Emme löytäneet mitään, herra luutnantti.
- Missä Edwards on? - Hän on ulkona.
Hänkään ei löytänyt mitään.
Hakekaa Edwards tänne.
Olet nykyään intiaani, niinkö?
Niinkö?
Minkä sanoittekaan nimenne olevan?
Dunbar.
- D-u-n-b-a-r, John. - Ja olette upseeri?
- Voi luoja. Luitteko käskyni? - Emme lukeneet.
- Ne ovat päiväkirjassani. - Ei ole mitään käskyjä.
Eikä liioin päiväkirjaakaan.
Miksette ole univormussanne?
Minun täytyy levätä hetki.
- Kersantti, huolehtikaa hänestä. - Kyllä, herra luutnantti.
Mennään.
- Hänhän on valkoinen. - Ei näytä minusta valkoiselta.
- Hän on kuulemma sotilas. - Hän on upseeri.
Teetkö kunniaa vai ammutko hänet?
Hei, sinä. Katse eteenpäin.
Sanoin, että katse eteenpäin!
- Älä ammu sitä! - Lyö sitä! Pidä sitä!
Napatkaa hänet!
Miksette ole univormussa?
- Mitä armeija täällä tekee? - Hei!
- Luutnantti on se joka kysyy kysymykset! - Bauer.
Meitä syytetään pidätyksistä...
Meitä syytetään vihollisten pidätyksistä ja varastetun tavaran takavarikoimisesta.
Valkoisten vankien pidätyksistä vihollisten rynnäköiden aikana.
- Ei ole mitään vihollisia. - Meidän pitää varmistaa se asia.
Jos opastatte meidät näihin leireihin ja toimitte tulkkinamme, niskurointinne arvioidaan uudelleen.
- Niskurointini? - Kaikella kunnialla... - Asemanne petturina kohenee, -
jos valitsette yhteistyön Yhdysvaltain armeijan kanssa.
Teille ei ole täällä mitään tehtävää.
Autatteko meitä, vai ette?
Puhukaa!
Olen Tanssii Susien Kanssa.
- Mitä hän sanoi? - Nimeni on Tanssii Susien Kanssa.
Minulla ei ole teille mitään sanottavaa. Ette ole sanojeni arvoinen.
Kersantti, kirjatkaa tiedot ylös ja viekää tämä mies joelle.
- Antakaa hänen pestä kasvonsa. - Kyllä, herra luutnantti.
Ette te, Spivey.
Luutnantti.
Majuri haluaa tavata sinut.
Spivey.
Spivey. Onko sinulla paperia?
- Mitä se sinulle kuuluu? - Anna vähän, paska-aivo.
- Osaatko lukea? - En osaa lukea. Entä sitten?
Sinäkään et osaa lukea. Anna nyt minulle vähän sitä.
- Nopeasti, anna! - Hyvä on. Pidä malttisi.
Bauer!
Bauer! Päästä irti!
Syö, intiaani. Syö se.
Saatanan kusipää.
Ei se mitään, kaikki on kunnossa.
Hän tulee vain nälkäisemmäksi. Mutta ehkei sillä sen väliä.
He aikovat kuulemma lähettää sinut takaisin Hayesiin.
Ja kun pääset sinne, he hirttävät sinut.
Tule, unohda hänet. Mene pois täältä.
Tule tänne sieltä!
- Hei, Spivey, mikä tuo on? - Näyttää, että se seuraa meitä.
- Helvetti, aion ampua sen... - Hitto. Ammuit ohi.
- Älä ammu, hitto. Se on minun kohteeni. - Odota. Näin sen ekana.
- Menkää alas! - Katso tuota äpärää. - Hän ei edes liiku.
- Odota hetki! Se oli minun laukaukseni. - Ammu se!
Ammu hänet, Edwards. Se seisoo siellä.
Ammu se!
Jeesus Kristus! Voi vittu!
Bauer, irroita hänet!
Hän olisi voinut tappaa sinut.
Tapan sen paskan.
Istu alas, hyvänen aika!
Se on siinä. Osuin siihen!
- Kuolettava laukaus. Tulkaa, pojat. - Saatanan äpärä!
Ylös! Nouse!
Tarkoitan sitä! Nouse! Nouse! Tule nyt sieltä!
- Spivey. - Mitä? - Kiusaa vankia vielä kerran niin kahlitsen sinut.
Te siellä, takaisin!
Voi hitto!
Onko reitti selvä puiden takana?
Selvä. Mennään.
En näe ketään.
Intiaaneja!
Bauer!
Ei.
Tanssii Susien Kanssa on kovin hiljainen nykyään.
Voiko sydämesi pahoin?
Sotilaiden tappaminen joella -
oli hyvä teko.
Minua ei haitannut, tein sen ilomielin.
Nyt sotilaat vihaavat minua enemmän kuin ketään.
He pitävät minua petturina.
He tulevat jahtaamaan minua.
Ja kun he löytävät minut, he löytävät teidät.
Olisi viisasta vaihtaa heti leiripaikkaa.
Minä aion lähteä.
Pitää mennä puhumaan niille, jotka kuuntelevat.
Hiljaa. Korviini sattuu.
Jättäkää meidät kahden.
Olet ainoa valkoinen, jonka olen tuntenut.
Olen ajatellut sinua paljon. Enemmän kuin tiedätkään.
Mutta luulen, että olet väärässä.
Miestä, jota etsitään, ei enää ole olemassa.
On vain yksi Sioux nimeltä Tanssii Susien Kanssa.
Poltellaan hetki.
Kymmenen Karhun kanssa, hetki oli aina pitkä.
Kaikella mitä hän teki oli tarkoitus ja tiesin, että hän halusi minun jäävän.
Mutta olin varma itsestäni. Armeija olisi käyttänyt minua tekosyynä tämän paikan etsimiseen.
Yritin painostaa häntä muuttamaan leiripaikkaa kuin suinkin pystyin, -
mutta loppujen lopuksi hän vain hymyili ja puhui pienistä asioista.
Hän muistutti, että hänen iässään hyvä nuotio on kaikki kaikessa.
Kymmenen Karhua oli hämmästyttävä mies.
Eikö sinulla ole mitään sanottavaa?
- Mitä voin sanoa sinulle? - Mitä ikinä haluat.
Olet tehnyt päätöksen.
Paikkani on vierelläsi. Menen minne sinäkin.
- Etkö ole peloissasi? - En.
Kerroin Kymmenen Karhulle, että lähdemme kun lumi sulaa.
Kerroitko kaikille?
En kaikille.
Kaikki järjestyy.
Oletko tehnyt piippusi valmiiksi?
Hyvä piippu.
Miten se palaa?
En ole ikinä polttanut sillä.
Olemme kokeneet paljon, sinä ja minä.
En unohda sinua.
Tanssii Susien Kanssa.
Nimeni on Tuulitukka.
Tiesitkö, että olen ystäväsi?
Tiesitkö, että tulet aina olemaan ystäväni?
Kersantti! Täällä, heti!
Kolmetoista vuotta myöhemmin, heidän kotinsa tuhottuina ja biisonit hävitettyinä, -
viimeinen vapaa Sioux-joukko antautui valkoiselle miehelle Fort Robinsonissa, Nebraskassa.
Tasankojen mahtava hevoskulttuuri oli mennyttä ja vain osa Amerikan historiaa.