AZ OPERAHÁZ FANTOMJA
NYILVÁNOS ÁRVERÉS
Elkelt. Az ön száma, uram? Köszönöm.
663. tétel.
Chalumeau Hannibál című operájának plakátja.
- Tekintsék meg! - Ki ajánl érte 10 frankot?
5-öt?
6, 7. 7 frank öntől, uram.
8?
8 először. Másodszor.
Elkelt! Monsieur Deferre-é.
Köszönöm, uram.
664. tétel:
egy fapisztoly és 3 emberi koponya
Meyerbeer Ördög Róbertjének 1831-es bemutatójából.
10 frankról indul. Köszönöm. Még mindig 10.
15, köszönöm.
Elkelt 15-ért.
A száma, uram?
665. tétel, hölgyeim és uraim:
zongoraverklit mintázó papírmasé zenélő doboz.
Rajta perzsa öltözéket viselő majomfigura,
mely cintányérozik.
A színház alatti csatornában találták, és működőképes.
Tekintsék meg!
Kezdhetjük 15 frankon?
15, köszönöm. 20 öntől, uram. Köszönöm.
Madame Giry, 25. Köszönöm, madame.
25-ön állunk. Ki ajánl 30-at?
30.
35-öt?
Akkor hát 30 frank. 30 először, 30 másodszor.
A tétel 30 frankért Chagny vikomtjáé.
Köszönöm.
Szinte remekmű, az ám!
Milyen szép!
Ahogy Christine mondta rég
Ha mi már nem leszünk Akkor is játszik még?
Következik a 666. tétel:
egy hiányos csillár.
Néhányan talán emlékeznek még
az Operaház Fantomjának különös históriájára,
erre a máig megmagyarázatlan rejtélyre.
Tudomásunk szerint, hölgyeim és uraim, ez a csillár volt...
ama nevezetes katasztrófa főszereplője.
Műhelyünkben megjavíttattuk,
és részben felszereltük elektromos égőkkel.
Talán elijeszthetjük a múlt sötét árnyait
egy kis világossággal.
Uraim?
Nézd...
...e trófeát!
Megmentőnk a zsarnok Rómát
Így fogja eltiporni majd!
Madame...
A felmentő sereget tánc
És égi dal köszöntse!
Most lehullik rólunk a lánc
S mi adjunk hálát érte!
- Isten hozta, vikomt. - Jó napot, uraim.
Most köszöntse kürt szava hát
Kit félve reszket Róma!
Hallgasd a lépte zaját!
Itt jön ő! Hannibál jő!
Túl hosszú a ruhám.
Fáj, ahogy látom Féltett, szép hazám
Irtsuk ki Róma Gyűlölt farkasát!
Uraim!
Amit látják, épp Chalumeau Hannibálját próbáljuk.
Monsieur Lefevre, próba van!
Monsieur Reyer, Madame Giry, hölgyeim és uraim,
Figyelem!
Mint tudják, híre ment közelgő visszavonulásomnak.
Immár elmondhatom: a hír igaz.
Van szerencsém bemutatni
az Opera Populaire két új tulajdonosát:
Richard Firmin és Gilles André urakat.
Bizonyára hallottak szemétből szerzett vagyonukról.
Fémhulladékban utazunk.
Gazdagok!
Nagy megtiszteltetés bemutathatnunk operánk új támogatóját:
Chagny vikomtját.
Csoda, hogy kötélnek állt. Megfogtuk az Isten lábát.
Ez Raoul.
Mielőtt apám meghalt, a tengerparti házban,
mondhatni, gyermekszerelem volt köztünk.
- Kicsi Lotténak hívott. - Milyen jóképű!
Megtiszteltetés támogatni a művészetet,
kiváltképp a világhírű Opera Populaire-t.
Uraim, Carlotta Giudicelli, aki már 5. éve a mi szopráncsillagunk.
Bravó!
Signor Ubaldo Piangi.
Örvendek. De nem szeretném megzavarni a próbát.
Este eljövök, hogy osztozzam nagy sikerükben.
- Bocsássanak meg. - Köszönjük!
- Még egyszer, signor! - Imád engem.
Gyönyörűen beszélt. Mind erőt merítenek majd belőle.
- Nem ismert meg. - Csak nem látott.
Legyenek szívesek! Uram.
Különösen büszkék vagyunk kiváló balettkarunkra.
Méltán.
Gyönyörű az a kis szőke angyal.
Ő a lányom: Meg Giry.
De az a kivételes szépségű leány, remélem, nem rokona?
Ő Christine Daae. Ígéretes tehetség, monsieur.
Rendkívül ígéretes.
Daae?
Talán rokona a híres svéd hegedűsnek?
A lánya.
7 évesen elárvult, akkor került a balettiskolába.
- Azt mondja, árva? - Őt is a lányomként szeretem.
Kérem, álljanak félre, uraim!
Hannibál győz!
Ne taposs a ruhámra!
Most köszöntse kürt szava hát
Kit félve reszket Róma!
Hallgasd a lépte zaját!
Itt jön ő!
Hannibál jő!
Egész nap! Csak a tánc érdekli őket!
A vikomt izgatottan várja az esti gálát.
Remélem, a táncoslányok épp úgy izgatják, mint új igazgatóinkat,
mert én ugyan nem fogok énekelni!
Végeztem! Hozzátok a kutyuskámat! Volt szerencsém!
- Mit csináljunk? - Térdre. Térdre előtte!
- Elmegyek. Végeztem! - Világhírű, gyönyörű művésznő!
Hercegnő! Szépséges primadonna!
A dal istennője!
Reyer úr, nincs Elissának egy gyönyörű áriája
a Hannibál 3. felvonásában?
Van! De nem!
Nincs ruhám a 3. felvonásra! Mert valaki nem készült el vele!
És ez a sipka rémes!
Signora, őszintén lekötelezne minket, ha csak nekünk előadná.
Amennyiben Reyer úrnak nincs kifogása ellene.
Ha az én igazgatóm úgy óhajtja.
- Monsieur Reyer? - Ha az én primadonnám óhajtja.
Igen, óhajtom.
Csendet!
- Voltaképp miért vonul vissza? - Gyógyulni.
- Vagy úgy. - Csendet!
Signora?
Maestro.
Gondolj rám
Őrizz meg engem
A szenvedély múltán
Ha véget ér
Ígérd meg azt, hogy
Néha gondolsz rám
Hogyha majd Egészen távol jársz
S a szíved máshoz húz is tán
Féleszű!
Úristen, signora!
Felemelni!
Ez ő. Az Operaház Fantomja.
- Jól van? - Buquet! Az ég szerelmére, mit művel?
Ne engem okoljon, uram! Isten a tanúm, fent se voltam még.
Nincs ott senki, monsieur.
Vagy ha van... az csak egy kísértet lehet.
Signora, előfordul ilyesmi.
Az elmúlt 3 évben gyakran fordult elő ilyesmi!
És tett maga ellene? Nem!
De maguk ketten se jobbak nála!
Előfordul ilyesmi!
Hát amíg előfordul ilyesmi, addig én nem fordulok itt elő!
Amatőrök.
Most meglátják! Viszlát, most tényleg elmegyek!
Sok sikert, uraim! Ha kellek, Ausztráliában megtalálnak.
Signora Giudicelli vissza fog jönni, nemde?
Gondolja?
Üzenet jött a kísértettől.
Atyaisten! Maguk megőrültek!
- Üdvözli önöket a színházában. - Az ő színházában?
Azt parancsolja, hogy az ötös páholyt továbbra is tartsák fenn
a számára. S jelzi, hogy esedékes a fizetése.
A fizetése!?
M. Lefevre havi 20 ezret fizetett neki.
20 ezer frankot!?
Önök megtoldhatnák ezt, a vikomt támogatása mellett.
Madame, ezt magam akartam bejelenteni,
ma este, a vikomt jelenlétében.
A bemutatót azonban le kell fújnunk,
mivel a jelek szerint nincs főszereplőnk!
Bizonyára van beugró a szerepre.
Carlotta helyére nincs beugró!
Telt ház lenne! És most az összes jegy árát visszafizethetjük!
Christine Daae el tudná énekelni.
Egy kóristalány? Badarság.
Kiváló tanártól vesz énekleckéket.
Kitől?
Nem tudom a nevét, uram.
Hadd énekeljen önöknek. Valóban jó tanára van.
Nem bánom.
No, jöjjön, ne féljen!
Jöjjön csak! Tessék.
Akkor az ária elejétől kérném, mademoiselle.
- Ez nem az én idegeimnek való. - Ugyan, igazán csinos.
Gondolj rám Őrizz meg engem
A szenvedély múltán
Ha véget ér Ígérd meg azt, hogy
Néha gondolsz rám
Hogyha majd Egészen távol jársz
S a szíved máshoz húz is tán
Kérlek, ne feledj el végleg
Néha gondolj rám.
Hisz tudjuk jól Nincs örök szerelem
Ezt te sem ígérted nekem
Mégis őrizz meg egy képet
Benn a szívedben
Szép volt, boldog volt
Egy forró nyár
De sose bánd, hogy elmúlt
Máshol jár
Gondolj rám Képzelj el engem
Ki megbékélten él
És megpróbál Feledni téged
Jobbat nem remél.
Gondolj rám Akkor is gondolj rám
Ha ezer év is rég elszállt
Tudd, hogy soha nem volt perc
Míg nem gondoltam rád.
Lehet ez?
Igen, ez Christine!
Bravó!
Régen volt Istenem, milyen rég
Hisz nem is emlékezhet rám
Bennem mégis tisztán él
Az a bájos ifjú lány
Sose bánd Hogy elhull a virág
Hisz ez a sors könyvében áll
Látod, én csak ennyit kérek:
Emlékezz
majd
majd rám!
Brava, brava, bravissima!
Christine, Christine!
Christine!
Nagyszerű volt! Ezt hogy csináltad?
Titkaid bár tudnám!
Senki se hallott Ennél szebbet!
Mondd, kitől vettél leckét?
Meg,
miután édesanyád elhozott ide,
valahányszor lejöttem egyedül
gyertyát gyújtani apának,
egy hang a magasban
és az álmaimban, mindig ott zengett.
Tudod,
apám, amikor haldoklott,
azt mondta, egy angyal védelmez majd engem.
A Zene Angyala.
Christine, te hiszel ebben?
Elhiszed, hogy apád szelleme segít?
Ki más lenne az? Ki más?
Apám egy angyalról mesélt
Várom, hogy eljöjjön, rég
Éreztem éneklés közben
Most is érzem még!
Itt van És mégsem érhetsz hozzá
Láthatatlan szellem
Itt van És szólít édes hangján
Nem hagy el már többé!
Christine Ez képzelgés pusztán
Lázálom csak, semmi más
Minden, mit mondasz Kész rejtély
Félek, máshol jársz
Angyali Hang Ki dallal őrzöl
Énreám szórj dicsfényt!
Miféle angyal ez?
Angyali Hang Hadd lássam arcod!
Titkos és szép angyal!
- Itt érzem most is őt - Te reszketsz!
- Itt van köztünk - Az arcod falfehér
- Ez megrémít - Nem kell félned
Nem lehet!
Nem!
Nagyon szépen énekeltél.
ő is elégedett lesz.
Vikomt!
Igazi tehetséget fedeztünk fel!
Megengedi, hogy bemutassuk önnek?
Ha nem veszik zokon, uraim, lemondanék a kíséretükről.
Köszönöm.
Úgy tűnik, ismerik egymást.
Kicsi Lotte tűnődik folyton:
"Vajon mit szeretnék jobban? Babát,
koboldot vagy cipőt?
Vagy egy szép kis ruhát?"
- Azok a piknikek a padláson! - "Vagy csokoládét?"
- Apa hegedült. - És mi sejtelmes északi meséket olvastunk egymásnak.
Kedvencem mégis - Lotte szólt -,
ha álmomban rám süt a hold,
És egy angyali hang itt benn Dúdol egy dalt
Úgy énekeltél, mint egy angyal.
Apa azt mondta:
Ha a mennyben leszek, elküldöm hozzád a Zene Angyalát.
Apa meghalt, Raoul,
és hozzám tényleg eljött a Zene Angyala.
Afelől nincs kétségem. És most elmegyünk vacsorázni.
Nem, Raoul. A Zene Angyala nagyon szigorú.
- Nem maradunk el sokáig. - Nem lehet.
Öltözz át gyorsan! Én meg hívom a hintót, Kicsi Lotte.
Várj!
Ostoba sznob! Nem érted rajong
Őt csak a fény vonzza!
Szemtelen szájhős! Ma itt én győztem!
Nem vehet el tőlem!
Hallom a hangod Furcsa angyal
Hallgatok rád, szólíts!
Gyönge volt lelkem Nézd el, kérlek!
Lépj elő hát, mester!
Hízelgő gyermek, lásd tisztán
A titkot, mi homályban tart!
Pillants a tükörbe, Christine
És ott rám lelsz majd!
Angyali Hang Hát látlak végre!
Énreám szórj dicsfényt!
Angyali Hang, Ki dallal őrzöl
Lépj elő, furcsa angyal!
Itt van az angyal, kit vártál!
Tőlem ne félj, érj csak hozzám!
Mi ez a hang? Ki van odabent?
Itt van az angyal, kit vártál!
Tőlem ne félj, érj csak hozzám!
Álmomban megjelent
Egy furcsa árny
Hallottam énekét
Hívó szavát
Tán most is álmodom
Mert érzem én
A Fantom Ez a titokzatos lény
Rég bennem él
Jöjj hát és énekelj!
Így kell legyen!
Énhozzám tartozol
Egy vagy velem!
Nem küzdhetsz ellenem
Mert hív az éj
A Fantom Ez a titokzatos lény
Rég benned él!
Ki arcod látta már
Fél, míg csak él
Álarcod én leszek
És hangod én
Lelkeddel egybeforr
És szárnyra kél
A Fantom Ez a titokzatos lény
- Rég bennem él! - Rég benned él!
A Fantom újra itt jár!
Itt jár! A Fantom újra itt jár!
Énekelj, zenémnek angyala!
Énekelj, angyal!
Énekelj nekem!
Énekelj, angyal!
Énekelj nekem!
Itt vagy nálam
Hol a muzsika trónja áll
Ez a hely, mely a zenének épült Egy szentély
Oltár!
Szent cél vár rád!
Azért jöttél Hogy beteljesítsd
Hangod hallani Elég volt egyszer
Már tudtam, hogy zenémnek Te adhatsz testet
És most itt vagy
Hogy szolgálj
Árnyék száll ránk
Vaksötét az éjjel
Eltölt mégis
Százezernyi képpel
Képzeleted felgyúl
És új utakra indul
Selymes, gyengéd
Éjjel minden lágyabb
Érezd! Kérdezd!
Sejti minden vágyad
Nappal nincs varázs
Fordulj el tőle, hogy lásd!
Hideg fényében
A lélek nem zenél
De bűvös hangján Szól hozzád az éj!
Hát csak jöjj Hunyd le két szemed
És álmot látsz
Semmivé lesz Mi önmagadba zárt
Indulj hát!
És a lelked égig...
száll!
Ahol most jársz Még soha nem...
jártál.
Tisztán, halkan
Megszólít az éjjel
Hallgasd! Érezd!
Átfog biztos kézzel
Tompa félhomály
Lágyan bűvkörébe zár
Mint a tenger, oly sötét
Olyan mély
Most bársony hangján Szól hozzád az éj!
Készülj fel, Mert egy furcsa
Új világ hív most
Többé már Semmi nem lesz az, mi volt!
Lelked mélyén
Egy hang sürgetve szól!
Hallgass rá!
Hiszen hozzám tartozol
Kábít, csábít
Vonzó, édes mámor
Ízlelj, álmodj
Földöntúli álmot!
Bízd csak rá magad!
Szárnyat bont és elragad
Titkos erőt ad
Hogy senkitől se félj
Az én zenémmel
Szól hozzád az éj!
Énekelj
S a művem szárnyra kél!
Segíts, akkor
Megszólal az
éj!
Christine?
A bőre pergamenpapír,
az orra helyén nem látsz mást, csak puszta űrt.
Ha nem vagy elég óvatos,
ördögi lasszójával a másvilágra küld.
Egek!
Félek, későn jössz majd rá
Bölcsebb, hogyha erről Szót sem beszélsz.
Joseph Buquet, tartsd a szád!
S hol a szem Mindig legyen ott a kéz!
Most már rémlik Volt egy tó
Sima tükrén sűrű Örvénylő köd
Körben mécseslángok százával És volt egy csónak is
A csónakban egy férfi ült
Ki ez a rejtelmes árnyék?
Tudnom kell, kit rejt a maszk!
Pusztulj! Álnok kis vipera!
Aljas kis démon! Ezt akartad látni talán?
Bűnhődj! Te hazug, kétszínű kígyó!
Nem leszel szabad! Rabom leszel már ezután!
Pusztulj!
Bűnhődj!
Nem gondoltad volna!
Látom, felfordult a gyomrod!
Nem bírsz rám nézni
Förtelmes korcsra Ki poklot jár
De álmában mennybe vágyik
Álmában, álmában
Christine
Most még félsz, de később
Sokkal többet látsz majd bennem
Ocsmány szörnynél
Oly szánalmas És még így is
Szépségről mer álmodni
Álmodni
Ó, Christine
Jöjj, most felmegyünk.
Az a két bolond igazgató már biztos hiányol.
Döbbenet, ami történt!
Az mondja: "Döbbenet! Hol a művésznő?"
Hol lehet? Csupa kérdőjel!
Ez a furcsa ügy szinte rémisztő!
Rosszul állunk, úgy látom Elfogy minden szopránom!
Egy kis haszna mégis van:
Pénzhegy áll a kasszában!
Mialatt az egyik felmond
Megszökik a másik nő
Kínos meglepetés De a feltűnés
Jól tejel
Ördög vigye Gluckot, máris ugrott, a botrány a fő!
Förtelem Amit művelnek!
- Ez egy förtelem! - André, higgadj le!
Ez a hírverés Zsebünk hizlalja!
- Ingyen hírverés! - De ki megy színpadra?
Sorban állnak több százan
Amint látom, postád van.
Jó André, milyen pompás este!
Szép sikere volt Christine-nek
Sokan nem siratták Ugye, Carlottát!
Apropó: a hölgy ma már egy senki, Visszavenni őt már úgy se éri meg!
Jó Firmin, csak egy röpke kérdés:
A fizetésem hol késik?
Bosszantó igazán! Postafordultán küldje el!
Imádkozni kezdhet, hogyha Nem tesz mindent parancsom szerint!
Akárki is küldte ezt itt
Nem hiszem, hogy normális
- Aláírás: O. F. - Ki az ördög ez?
Szellemes!
- Botránynak tartom! - A fantom gúnyol!
- És pénzt is vár! - Egy szellem nem ilyen
Anyagias lélek, félek, ez egy eszelős!
- Hol van ő? - Carlotta? - Miss Daae. Hol van ő?
- Nem tudjuk! - Mondják meg rögtön! Ez önöktől jött.
- Mit beszél? - Mit képzel?
- Hát nincs itt mégsem? - Dehogy van!
Uraim, elég! Önök írták ezt, vagy nem?
Mi ez? Elárulná végre nekem?
Nekünk.
Ne féltse Miss Daaet.
A Zene Angyala vette őt szárnyai alá.
- Azt ajánlom, ne keresse őt. - Ha nem önök írták, hát ki?
- Hol van? - Hát újra itt? - A kis vicegróf, hol van? - Mit akar ön?
- Mit képzel, hogy ilyen levelet ír? - Ön küldte neki? - Mit képzel?
- Igen vagy nem? - Nem ön küldte? - Még szép hogy!
Olyasmit állít, hogy ezt itt nem ön küldte nekem?
Most hát elárulja, mi ez, vagy nem?
Az ön csillaga már leáldozott nálunk.
Christine Daae lép fel ön helyett ma este.
Ha bármit tenne ez ellen,
annak súlyos ára lesz.
Mást se hallunk Csak hogy "Christine"!
Nekem ez egy kissé sok!
Christine itt, Christine ott Lassan felmondok!
- Miss Daae visszatért. - Ó, jó ezt hallani. Reméljük, sértetlen.
- Hol van pontosan? - Gondoltam, jobb, ha hazamegy.
Már lepihent.
- Látnom kell őt! - Nem fogad senkit.
- Este már énekel? - Ím, itt egy levél.
- Ide vele! - Kérem.
Uraim, már több szívélyes hangú levelet küldtem önöknek arról,
hogyan vezessék a színházamat.
Nem követték az utasításaimat.
Kapnak még egy utolsó lehetőséget."
Christine Daae Nemrég visszatért
Ő komoly művész akit támogatni kell
Úgy döntöttem hát Hogy az Il Muto
Premierjén La Carlotta Lesz az apród
A grófnőt Daae kisasszony játssza el
A grófnő egy ifjú hölgy Aki szép és csupa báj
Az apród meg néma
Ez mindenképp Eszményi szereposztás, nemdebár?
Az előadást szokásos helyemről nézem: az ötös páholyból,
amit önök fenntartanak számomra.
Ha nem engedelmeskednek,
minden képzeletet felülmúló katasztrófára számíthatnak.
Maradok, uraim, legalázatosabb szolgájuk
O. F."
- Christine! - Mi jöhet még? - Érte van az egész! - Megáll az ész!
- Ő írta ezt! A szerelmes vikomt! - Ki hiszi ezt el?
- Signora! - Ó, traditori! - Szóba se jöhet! - Signora!
- Nem lehet más! - Hisz ön a legjobb!
- Ez egy őrült! - Itt mi döntünk! - Miss Daae játssza a némát
Az apródot
És Carlotta a főszerepet!
- Nekem ez kegyelemből nem kell! - Így nem kell!
- Nem fognak leszerelni ezzel! - Így nem kell!
Hiába a szó! Egy primadonnát mégsem sérthetnek így meg!
Padre mio! Dio!
- Rút véget ér, ki szembeszáll. - Szégyen!
- Az angyal mindent hall és lát. - Ezt túl nem élem!
- Bocsásson meg nekünk! - Felforr a vérem!
- Könyörgünk! - Ki ellentmond, hiába fut. - Látnom kell őt!
Hova tűnt el?
Signora, lépjen fel! Ne legyen mártír!
Hány újabb meglepetés vár?
Ön sztár!
Átadná ezt Miss Daaénak?
A rajongói.
Imádják önt.
Rám nincs szükség, hisz itt az a kis őstehetség!
Signora, nem!
Nekünk ön kell!
Primadonna Egy nép imádja önt!
Fontolja meg, hisz ön A legszentebb bálvány!
Gondoljon rájuk S mi megvédjük önt
El ne érje aljas ármány
Primadonna Csak hódolat, mi jár
- Maradjon itt - Hisz látja: Minden jegy elkelt!
Kórusban zúgják Az ön szép nevét!
Jöjj, primadonna Még, még!
Christine hallott egy angyalt
Primadonna Hát énekelni kell
- Egy ilyen hanggal... - Megtelt a ház
Christine, ő is hallotta Az angyali hangot
Órákig állnak Hogy lássák a nőt!
- Neki mi kellünk - Nekünk meg ő kell
Gyötrelmes, de így van ez
- Primadonna, hát szárnyra kél a dal! - Minden hang égig szárnyal!
Őrült elme!
- Utasítást oszt! - Utasítások, persze.
Nem kérnek ráadást Senki mástól
És még rosszabb is lehet Annyi szent
Jobb, ha nem teljesítik A kérést!
Mégis furcsa, kóristával Küzd a híres primadonna!
Ki gondolta volna?
Raoul és a szubrett Milyen pikáns duett!
Cáfolják ugyan De így volt biztosan
Ha színdarabban látom Abszurdnak találom
De adjunk zenét hozzá Máris tódulnak rá!
Csúfos bukás lenne Minden más helyen
- De operának pompás! - Félek, hogy nem sejtik a végét
Primadonna Egy nép imádja önt!
Egy nemzet vár Hisz tudjuk már: ön a bálvány!
Újból azt halljuk Hogy ordít a nép:
Szép primadonna!
Még, még!
Úgy hírlik, a grófnő szíve Apródjáért ég
- A gróf megtudja, lesz botrány! - A gróf egy kissé balfácán!
Egy kétes légyott, nász itt, férj ott! Szép, szép, szép!
Egy pásztoróra, úrnő, szolga!
Szép, szép, szép!
Serafimo Ez az álca pompás!
De ki lehet ez?
Itt a kicsi férjed Nyiss hát ajtót!
Tessék, ez kell az embereknek!
Drágám, Angliába szólít Néhány államügy
Ez a lány majd felügyel rád
Bár szívesebben vinném magammal a lányt!
A vén bolond elutazik.
Az ott Charbourg grófnő. Meghívott minket a szalonjába.
- Bezzeg mikor szemeteztünk, nem hívott meg. - Fémhulladék!
Serafimo Nem kell az álca rád!
Egy szót se szólhatsz, hát inkább Csókra nyújtsd a szád!
Vén hibbant, pórul jársz! Ha-ha-ha-ha-ha!
Jobb egy lázas Mint egy házastársas nász!
Vén hibbant, mit sem sejt! Ho-ho-ho-ho-ho!
Ó, ha tudná Háza mennyi titkot rejt!
Azt parancsoltam,
hogy az ötös páholy maradjon üres.
- Itt van az Operaház Fantomja. - Ő az.
A te szereped néma, te kis béka!
Béka, madame?
Talán inkább ön a béka.
Miért az államra fújod folyton?
Serafimo Nem kell az álca rád!
Egy szót se szólhatsz Hát inkább csókra...
Uraim, kérem!
Vén hibbant, pórul jársz!
Elment a hangja!
Anyám!
Nincs hangom!
Eresszék le a függönyt!
Kifelé!
Hölgyeim és uraim!
Ezer bocsánat!
Az előadást...
tíz perc múlva folytatjuk,
amikor is a grófnő szerepét Miss Daae játssza majd.
Köszönjük.
Menjen, öltözzön át!
Addig szíves türelmüket kérjük.
Most, kérem, tekintsék meg a balettot operánk 3. felvonásából.
- Mi? - Maestro,
előrehozzuk a balettot.
- A balettot! - A balettot! Azonnal!
Köszönöm.
Ki van rúgva!
- Jól vagy? - Itt veszélyben vagyunk.
Hölgyeim és uraim, kérem, maradjanak a helyükön!
Pánikra semmi ok! Baleset történt!
Baleset!
- Mért hoztál fel ide? - Veszélyben voltunk
- Ránk várnak lenn! - A Fantom!
- Ott könnyen megtalál - Ezt ne mondd!
- Végez velem - Ne gondolj erre!
- Vérszomjas gyilkos! Nem fél senkitől! - Lázálom, el fog tűnni!
- A Fantom, újra öl, ha kell! - A Fantom mese
Nincs, nem létezik a Fantom!
Ember vagy állat ez?
- Gyilkol, ha kell - Piszkos kis árny!
- Mindenhol megtalál - Törvényen kívül áll
- Hogy bújjak el? - Úgy véli tán
Sejtelmes látomás
Kit rejt a mély
- A Fantom, ez a titokzatos lény - A Fantom, ez a titokzatos lény
- Rég bennem él! - Csak benned él!
Ne félj! Csak képzelgés a Fantom!
Raoul, ott jártam
Nála jártam, a rejtekén
Ahol minden kis fényt Lassan elnyel a mélység
Mélység
Raoul, én láttam!
Még az arcát is láttam én!
Bárcsak feledni tudnám
De nem megy
Mert formátlan, borzalmas arc Amit elrejt...
a mélység
Mélység
Ám ha szólt, mégis átjárt
Ez a fénylő hang
Aztán szárnyára vett Egy bűvös dal
Bennem zengett S a lelkem égig...
szállt!
Ilyet még Soha nem éreztem tán
Amit hallottál Álom volt csupán
De milyen más
Amit két szemében látsz
Csak fájdalom
Esdeklés és rajongás
Christine!
Nincs több lázas rémkép
Mi vaksötétbe hív
Ne félj! Nem bánthat senki
Jöjj hozzám megpihenni
Rémült órák könnyét
Én felszárítom mind
Ne félj, melletted állok
Csak egy szavadra várok
Nézz rám mindig
Ilyen égő szemmel!
Érzem Nem hagysz többé egyedül
Légy hát mellettem
Míg élsz s míg élek
Ölelj át
És múlik már az éj
Csak ennyit kérek én
Oltalmazlak mától
Nincs több rettegés
Nincs több lidérces álom
A két karom, ha átfon
Árnyak nélkül élni
Csak ennyit szeretnék
És még Az kell, hogy itt légy
Hogy elbújtass és megvédj
Hát válassz társadnak
Míg élsz, s míg élek
Mától nem bánt többé A magány!
Szólíts kedvesednek
Most és mindig
Ezután már mindig légy enyém!
Christine Csak ennyit kérek én!
Válassz társadnak
Míg élsz, s míg élek
Hívj, s én nem hagylak el Soha már!
Írd át lángbetűkkel
Sorsom könyvét
Mondd, hogy szeretsz!
Ez nem nehéz
Szeress!
Csak ennyit kérek én
Ezután már
Mindig légy enyém!
Szeress!
Csak ennyit kérek én
Mennem kell Már biztos keresnek
Várj meg, Raoul!
A sírig várnék
Rendelj gyorsan hintót!
Légy a hátsó ajtónál!
Nincs több lidérces álom
A két karod, ha átfon
Tőlem kaptál szárnyat
Emlékezz csak rá!
És most Ez rá a válasz
Hogy elárulsz és megcsalsz
Ő se tudna rólad
Ha nem fedezlek fel
Christine
Válassz társadnak
Míg élsz, s míg élek
Kérj, s én nem hagylak el Soha már!
Szólíts kedvesednek
Most és mindig!
Amíg élsz, a bosszúm elkísér!
Szenvedj! Csak azt kívánom én!
ÁLARCOSBÁL
- Monsieur Firmin! - Monsieur André!
Jó André Milyen pompás estély!
Szép nyitány ez Egy új évhez!
- Igazán remek est! - Ami tőlem telt...
- Inni kell! - Hisz páratlan e parti!
Fantom pajti Sajnálhatja, hogy nincs itt!
Maszkabál! Papírálarc-kavalkád!
Maszkabál!
Arcod rejtsd el Így senki rád nem ismer!
Maszkabál!
Ahány álca, annyi máz!
Maszkabál!
Száz és száz színes arc Egyforma nincsen
Mályva ez Ott az rőt
Zöld és kék, szűz és pap
Vörös szarv, rémalak Álarc!
Fordulj meg! Amit látsz Míg e szédület tart nem evilági faj!
Aranyszem, gólyacsőr Királynő, toronyőr
Ruhaszél kanyarog Bús és víg alakok
Álarc! Talán ismerem őt! Ez a hang
Ez a szem, ez a száj Ki van a maszk mögött?
Maszkabál!
Viaszsárga, pimasz kék Maszkabál!
Élvezd hát Amíg elborít a látvány!
Maszkabál!
Szemek villannak feléd!
Maszkabál
Állsz a kéj Zúgó tengerében kábán!
Maszkabál!
Ravasz mosoly, hamis száj Maszkabál!
Bárki rászed És könnyű szárnyon elszáll
Maszkabál!
Sanda szatír, vén király Maszkabál!
Bújj csak bárhova Elkísér egy szempár
- Mennyi fény! - Mennyi nép! - Csudajó! - Büszkeség!
- Itt a krém, az elit - Fülüket hegyezik
- Fél év... - Nyugalom. - Sikerek
És a Fantom se jár!
- Fellélegezhetsz már! - Legyen így még soká! - Ez a fő! - Igyunk rá!
- Legyen jó ez az év! - Mint az új csillár! - Örök fényét szórja ránk!
- Meseszép ez az éj! - Micsoda maszkabál!
Ne feledd! Mirólunk egy szót se!
Titkos eljegyzés.
- Ezt ne feledd. - Miért titkos?
Mit rejtegetünk? Megígérted...
- Ne, Raoul. Meglátják. - Hát hadd lássák.
Jegyesek vagyunk, nem bűnözők.
Christine Mi a baj, mondd, mért félsz?
- Kérlek, hagyjuk. - Tényleg hagyjuk.
- Később majd... - Ugye, később...
- ...mindent elmondok, csak várj! - ...mindent elmondasz, drágám?
Maszkabál!
Papírálarc-kavalkád!
Maszkabál!
Arcod rejtsd el Így senki rád nem ismer!
Maszkabál!
Ahány álca, annyi máz!
Maszkabál!
Száz és száz színes arc Egyforma nincsen
Maszkabál!
Szemek villannak feléd! Maszkabál!
Állsz a kéj Zúgó tengerében kábán!
Maszkabál!
Viaszsárga, pimasz kék Maszkabál!
Élvezd hát Amíg elborít a látvány!
Miért ez a döbbent csend?
Talán azt gondolták Eltűntem én?
Biztos hiányoztam már
Írtam önöknek egy operát
Íme elkészült a mű
Don Juan, a győztes!
Látom, egybegyűltek mind
A próbák kezdetéhez Néhány mondat még:
Carlotta tanulja meg már
Hogy a színpadon A manír nem elég
Don Juanunk túl kövér Signor Piangi...
adjon le egy pár kilót
Drága direktor urak!
Helyük az iroda Maradjanak ott!
Végül a sztár Miss Christine Daae
Nincs kétség Hangja elsőrangú lenne
Hogyha büszkesége engedné, és
Visszatérne hozzám
Egy kezdő művésznőnek Még kell
Egy mester
Tőlem nem szabadulsz Nekem énekelsz!
- Madame Giry! - Nem tudok többet, mint mások.
- Ez nem igaz! - Ne faggasson!
- Túl sok baleset történt már. - Baleset?
Madame Giry, mindnyájunk érdekében kérem...
Hát jó.
Sok éve történt.
Mutatványosok érkeztek a városba.
Cigányok.
Fiatal lány voltam még.
Balerina-növendék.
Egy a sok közül.
Az operaszálláson laktam, a többiekkel együtt.
Jöjjetek! Jöjjetek!
Kerüljetek beljebb!
Itt a Sátán gyermeke, nézzétek meg!
Íme, hölgyek és urak, a Sátán gyermeke!
A Sátán gyermeke!
Megölte! Megölte!
- Merre futott? - Arra!
- Megszökik! - Meggyilkolta!
Elrejtettem őt a kegyetlen világ elől.
Azóta az ő számára a mindenséget
az operaház jelenti.
Ez volt a játszótere, és most...
itt gyakorolja művészetét. Ő egy zseni.
Építész és feltaláló,
zeneszerző és bűvész. Egy zseni, monsieur!
De tény, Madame Giry, hogy immár tébolyult zseni.
- Monsieur... - Hova, kisasszony? - A temetőbe.
Vigyen apám sírjához, kérem.
- Hova mentek? - A temetőbe.
Álmomban megjelent
Egy furcsa árny
Hallottam énekét
Hívó szavát
Kicsi Lotte magányos ábrándok közt élt.
Apja megígérte, hogy leküldi hozzá az angyali hangot.
Apja megígérte.
Nékem volt
A legjobb apám
Nem csak szülő, tanár
Társ voltál
Jó testvér, barát
Elrabolt a halál
Látjuk-e még egymást valahol?
Megölelsz-e úgy, mint rég?
Álmomban szólsz
Hozzám hajolsz
Bár föl se ébrednék!
Látjuk-e még egymást valahol?
Minek ilyet kérdeznem?
Nincs rá remény
De úgy szeretném
Ha itt lennél velem!
Kőangyal és bús harangszó
Hűvös, néma sírbolt
Nem való
E zord hely hozzá
Ki szelíd és jó volt
Kísért a múlt
Hosszúra nyúlt
Segíts, hogy múljon el!
Látni fogjuk egymást valahol
És a szívem nyugtot lel
Adj most erőt!
Itt az idő!
Kezemet engedd el!
Nincs több
Egyedül töltött, fájó év!
Nincs több
Keserű könny és töprengés!
Ugye, válnunk kell?
Mondd, hogy válnunk kell!
Elveszett gyermek Árva lélek
Túl soká volt távol!
Jó apám, angyal, fantom, barát
Szólj, melyik vagy Mondd hát!
Feledni tudtad az angyalt?
Ismerős hang Oly lágy és sóvár
Szólj, beszélj még, Angyal!
Elrabolt tőlem a világ
Fullasztó börtönbe zárt
Bárhogy is tiltotta elmém
- Bárhogy volt, lelked nálam járt! - Lelkem nálad járt!
- Angyali Hang, oly hűtlen voltál! - Angyali Hang, oly hűtlen voltam!
- Vissza kell térj hozzám! - Vissza kell térnem hozzád!
- Angyali Hang, légy újra múzsám! - Angyali Hang, légy újra múzsám!
- Jöjj velem, szép Angyal! - Jöjj elém, szép Angyal!
Itt van az angyal Kit vártál!
- Angyali Hang jöjj hát hozzám! - Ne, várj!
Várj!
Hidd el, ez az ember, ez a lény nem az apád!
Ne!
Ne.
Így ne.
Legyen hát háború! Megkapjátok mindketten!
Ó, mi ostobák!
De hát a megoldás Előttünk hever rég!
Itt az alkalom
Tőrbe csalni nem nehéz!
- Mondja csak! - Mi az?
Legyen, mit ő akar!
A premieren Christine Daae énekel
És ha énekel Ő is ott lesz biztosan!
- Minden ajtóra dupla zár! - Minden emberünk készen áll!
Fegyver mindegyiknél!
Nem menekül! Az lesz a vég!
Raoul, úgy félek!
Ne tedd ezt velem!
Raoul...
rettegek.
Ne tegyél ki a tűzpróbának.
Elvesz tőled,
tudom.
Elszakít tőled, s örökre magánál tart.
A legszebb álmomból
rémálom lett.
Elvisz s már soha el nem enged.
És egy életen át
Itt benn dúdol egy dalt
Egy életen át
Itt benn dúdol egy dalt
Te mondtad ezt:
Ő egy ember, semmi más.
De amíg él
Bajt hoz ránk, és...
pusztulást.
Túl nehéz ez így
A sors próbára tesz
Az életem a tét
De milyen ára lesz?
Hát megtagadhatom Ki angyalként segít?
Csak rosszul dönthetek
A kérdés szétszakít
Ő senkit meg nem szán És gyilkolni is kész
Ezt én is jól tudom
És mégis oly nehéz
Tán jobb lesz ezután De milyen sors vár rám
Ha bosszút áll a Fantom?
Christine, Christine
Én féltelek nagyon
De látnod kell A sorsunk most
Rajtad múlik!
Jöjjön hát a sorsdöntő
Nagy végjáték, hát rajta!
Minden néző kint áll
Őket váratni kár
Művem kezdődjék már!
Várja kancáját a mén
Itt az úré minden hús!
Majd az oltár közepén
Áldozati bárányt nyúz!
Készülj, lányka!
Mert az úr A sok elcsent óráért
Végül súlyos árat kér
Ágya gyűrött párnáján!
- Hozd a sültet, hozd a lányt! - Tedd, amit jó gazdád kér!
És ha mindent felszolgálsz
Don Juan ismét
Célba ér!
Passarino, hű szolgám!
Hogy szól tervünk, halljam hát!
Egymás bőrét vesszük fel
Én urat játszom, ön szolgát
Őelőle elrejtetted Az arcod eddig még
Azt hiszi, hogy véled élvezi Házam bőségét!
Lakmározni kezdünk majd Megdézsmálva jószágom
Lassacskán a félénkség Elfoszlik, mint rossz álom
Akkor jövök én mint ön Ajtót csapva, hogy csak reng!
Én meg szólok: "Bújjunk el! Gyorsan, drágám! Hol? Hát bent!"
Lányka, sajnos buknod kell!
Fogd a kardom! Öltözz át! Győzelem vár ránk!
De persze csak Ha nem nevetjük el!
Lelkében csillogó
Álmokkal jó
Szívében semmi más
Csak boldogság!
Gazdám?
Passarino,
Elmehetsz Mert a csapdám kész
És a zsákmányra vár
Itt vagy nálam
Ide hozott egy titkos vágy
Az a vágy, ami szunnyadt A lelkedben mélyen
Mélyen
Nincs más célod
Mint hogy itt töltsd az éjszakát
Lelked mélyén Már sejtetted régen
Hogy csábító tervemnek Nem állhatsz ellen
Hát itt vagy most nálam
Nincs visszaút
Ez már döntés.
Kész döntés.
Túl késő, hogy visszalépj
A játszma eldőlt
És régen távol jár
A józanság
Túl késő, hogy visszatérj
Megszűnt már minden
Mi fontos volt
S helyébe lép a vágy!
Vérünk vad száguldásba kezd!
És minden perc mámort ígér
Eltölt egy forró, édes érzés!
Túl késő, hogy visszanézz
Hiába minden
A kettőnk sorsa úgyis
Rég eldőlt!
Hogy visszafordulj
Túl késő
Itt volnánk hát!
A szavak ideje most lejárt
Többet mond minden szónál Ha rám nézel némán
Némán
Eljött végre
Az a perc, mire szívünk várt
Mit a képzelet sejteni engedett
Egymásba olvadó két forró test
Most itt vagyok veled
Nincs visszaút
Ez már döntés
Kész döntés
Túl a végső fordulón
A szégyen elszáll
És pusztító
Vad szenvedély tör ránk!
Túl azon, mi rossz s mi jó
Csak az a kérdés
Hogy meddig tart
Míg fellobban a láng?
Hol harsan fel a hívó jel?
Mikor lesz teljessé a tűz?
Mely majd egymás karjaiba űz?
Túl késő, hogy visszanézz
Átkelsz a hídon
S az lángol már
A mélység szédítő!
Hogy visszafordulj
Túl késő
Válassz társadnak
Míg élsz s míg élek!
Kérlek, ments meg
Úgy fáj a magány!
Szólíts kedvesednek
Most és mindig
Ezután már
Mindig légy enyém!
Christine
Csak ennyit kérek...
Futás!
Úristen! Piangi, szerelmem!
Szerelmem!
Úristen!
Ez a vég!
- Hova vitte? - Jöjjön, elviszem hozzá!
De végig tartsa fent a szeménél a kezét!
- Én is megyek! - Nem, Meg, itt kell maradnod!
Jöjjön, uram, és tegye, amit mondok!
És most itt Újra űzött vadként bujkálva!
Börtön mélyére lökve! Mit remélsz?
Poklom vár
Újból elnyel most az éj!
Érdekel, hogy miért száműztek A poklok poklába?
Nem halálos bűn az ok Csak egy undorító, gyűlöletes arc!
Most el kell kapnunk őt! Nincs irgalom!
Gyűlölség vár mindenütt! Futnom kell, és bujkálnom!
Együttérzést, egy jó szót Embertől még nem kaptam
Christine!
Miért?
A kéz legyen ott, ahol a szem!
Tovább nem merek menni.
Köszönöm.
Most, hogy csillapult Vérszomjad, most jövök én?
Tőlem várod talán A hús gyönyörét?
A sors kényszerített Hogy gyilkoljak én
És az volt, mi elzárt A gyönyörtől is!
Az arcom a vétkes
Mi rontást hoz ránk!
Az arc, mely még
Egy anyának is sok volt
Egy maszk
Az volt Mi pólyaként beburkolt
Késő sírni már!
Fordulj meg És lásd, mi vár!
Tessék, nézd A jövőd ez
Amit most látsz
Az arcod rég
Nem tud megrémíteni
A lelked torz
És ez sokkal jobban fáj
Várj! Jó hírem van: Vendégünk lesz!
Ó, monsieur, ön itt! Milyen megtiszteltetés!
Úgy vágytam már rá Hogy lássam önt!
S hogy ez Milyen öröm
- Arra nincs kifejezés! - Engedj el! - Kérem!
Engedje szabadon Kérem! Nem sajnál senkit?
- Hát szerelmes a fiatalúr! - Hiába minden! - Hisz látja!
Szívemből szeretem Christine-t! Szánjon meg minket!
A szánalomból nekem se jut!
Christine, Christine!
- Engedje látnom! - Várva várom!
Nos, monsieur Isten hozta!
Tán csak nem hitte Hogy bántom?
Mért is fizessen ő
Az ön bűneiért?
Hívjon hintót, hogyha tud!
Legyen a kéz Mindig ott, ahol a szem!
Nem menthet senki meg! Hacsak nem Christine
Add nekem szívedet!
Ennek árán mentsd meg őt!
Vagy mondj nemet És kínhalál vár rá!
Ezek közt dönts! Innen már nincsen visszaút!
Csak szánalommal Néztem eddig rád
De ez most Gyűlöletté vált
Az én hibám! Bocsáss meg, Christine!
- Csak érted tettem, s hiába minden - Bálvány voltál, s porrá zúztad ma
- Minden közös álmunk meghalt - Késő megfordulni, könyörögni
- Válaszd őt, hisz... - Késő, hogy szembeszállj!
- ...nékem úgyis végem! - Hiába harcolsz!
- Mert bárhogy döntesz - Dönthetsz bárhogy
- Nem győz más, csak én! - Nem győz más, csak ő!
Döntsd el, hogy Hozzám jössz vagy sem
Hogy meghal Kínok közt vagy él!
Mért vársz el tőle Színlelt érzést?
- Túl késő, hogy visszalépj! - Angyali Hang
- Ó, mért nincs benned... - Mondj nemet!
Ne dobd oda magad Csak hogy éljek!
- Most rajtad múlik élet vagy halál - Teérted tettem, hidd el!
Már nincs rá mód
Hogy meghátrálj!
Durván becsaptál
S én vakon bíztam benned
Türelmem fogytán Válassz hát!
Magányos árnyék az éjben
Balsorsod börtönbe zárt
Az ég engem küldött Hogy meglásd:
Van, ki gondol rád
Most el kell kapnunk őt! Nincs irgalom!
Vidd őt! Menj, győztél! És vissza se nézz!
Pusztuljon el hát!
- Jobbat nem érdemel! - Hagyjatok itt! Tűnjetek el!
Hamar! Menjetek gyorsan!
Csónakkal! És ne szólj Ne mondj mesét
A rém-angyalról Ki a pokolban élt!
A Fantom, ez a titokzatos lény A mélyben él!
Mit állsz?
Mit álltok még itt!?
Maszkabál!
Papírálarc-kavalkád!
Maszkabál!
Arcod rejtsd el Így senki rád nem ismer!
Szeretlek, Christine!
Válassz társadnak
Míg élsz, s míg élek
Hívj, s én nem hagylak el Soha már!
Szólíts kedvesednek
Most és mindig
Amíg élsz A hangom elkísér
Rám nem vár más
Csak szótlan,
néma éj!
CHRISTINE, CHAGNY GRÓFNŐJE SZERETETT HITVES ÉS ANYA