www.titlovi.com
SEDMORICA VELIČANSTVENIH
Ilario...
Tata!
Sotero, prijatelju moj! Kako si?
Imaš li nečega za piće?
Ne mogu ti opisati, koliko mi je drago što vidim ovo selo.
Santos!
Toliko toga se promenilo u spoljnom svetu.
Ljudi više nemaju obzira, jedni prema drugima.
A ženska odeća... Sramota!
Cigaru!
A...religija? Iznenadio bi se
kada bi video, da ni ona više nije, kao što je bila.
Prošlog meseca smo bili u San Huanu. Bogat grad... Sedi!
Bogat grad, blagosloven od svemogućeg, velika crkva!
Ne kao tu. Crkvica sa sveštenikom, koji dolazi dvaput u godini .
Velika. Misliš da je bilo zlatnih svećnjaka, i darova od darodavaca?
Znaš li šta smo našli?
Bakarne svećnjake, a u kutijama za prilog, skoro ništa.
Uzeli smo ih, svejedno.
Znam da smo uzeli!
Objašnjavam mu, koliko malo vere ima danas.
To mogu i sam da vidim.
Ništa ti ne vidiš!
Kako bi tebi bilo, da nosiš moj teret?
Da budeš kao dobar otac, da bi nahranio gladne ljude?
Pištolji, municija... Znaš li koliko to košta?
Vremena, sa dobrim ulovima su nestala.
Nema više konja, stoke, zlata, plodova sa drveta... Nema više!
Sada lovim, sa ucenjenom glavom i konopcem oko vrata.
Vratiću se.
Dosta!
Uzećemo ostalo, kada se vratimo.
Mnogo volim ovo selo.
Znam, svi vi imate probleme... - Ubico! Lopove!
Rafael! Rafael!
Ubio si mog Rafaela!
Glupak!
Razgovaraćemo o ovome, uskoro.
Uvek uživam da čujem vesti od mog dobrog prijatelja Sotera.
Možda kada se vratim, a? Adios!
Pomozite mi da ga odnesemo.
Ako bude pokušao, još jednom da nas pokrade,
moramo da mu se suprostavimo, po svaku cenu!
Da napustimo dolinu! To treba da uradimo.
I da živimo negde drugde?
I kuće da ponesemo sa nama? I farme?
Možemo da sakrijemo malo hrane. - Od Kalvera?
On nam nikad ne odnese svu hranu.
Ostavi nam da preživimo. - I to je nešto.
Možemo da ga zamolimo, da nam ostavi malo više.
Ne. To će ga još više naljutiti.
Bolje da ništa ne radimo. - Moramo nešto uraditi.
Kao Rafael? Ne pričaj gluposti.
Radimo celo leto, a ambari su nam prazni.
Treba nešto da preduzmemo!
Moramo nešto preduzeti. - Ali šta?
Ne znam...
Pitaćemo starca. On zna.
Borite se. Morate da se borite. Borite se!
Sa mačetama i golim rukama protiv pušaka?
Kupite puške. - Da kupimo?
Idite na granicu. Tamo ima puno pušaka.
A odakle nam novac?
Prodajte ovo i pokušajte da sakupite još nešto.
I da ih imamo, nemamo hrabrosti. Mi znamo samo da oremo i sejemo, a ne i da ubijamo.
Onda naučite da pucate. Ili umrite!
Čekao sam vas.
Uradio si prekrasan posao. - Žao mi je, neće biti sahrane.
Zašto? - Grob je iskopan...
A i pokojnik je u sanduku, ali sahrane neće biti.
Zar nisam dovoljno platio? - Nije novac problem.
Za 20 dolara ću sahraniti i celo selo.
Ali sahrane neće biti. - Ma, vidi ti to?
Ja želim da ga sahranim i ti to želiš, a da on može da priča,
i on bi se složio. To ti je dosta za sahranu.
Slušajte, vi reagujete kao hrišćanin, ali prosto ne razumete...
Slušaj, ne tražim nikakvu propoved.
Ja sam trgovački putnik, i prodajem ženske korsete.
Išao sam ulicom i taj čovek je pao ispred mene.
Dva sata posle toga, niko ni prstom da mrdne.
Ja radim ono, što bi svaki pristojan čovek uradio.
Henri, hajdemo u kočiju. - Sačekaj malo!
Taj čovek treba da bude pokopan i to brzo.
Ja bih ga sahranio, ali u gradu ima onih koji to odbijaju.
Kako odbijaju?
Kažu da nije podoban, da se sahrani tamo.
Na Bud Hilu? - Pa tamo nema nikog drugog do,
ubica, prljavih i bednih pijanaca.
I dobiće još jednog eksluzivnog gosta.
Da, ali samo belaca, prijatelju. A stari Sem...
On je bio Indijanac. - Nek' sam proklet!
Do sada si trebao samo da budeš mrtav, da bi bio sahranjen na Bud Hilu.
Od kada je tako? - Od kada je grad civilizovan.
Šta da radim, momci. Ni meni se ne sviđa.
Prema svima sam se ophodio isto.
U tom slučaju vozi! - Ne mogu. Kočijaš me je napustio.
I on je u tome? - Pa, ako mu se radi o glavi, da.
Nađi nekog drugog! - Neće niko.
Ako je samo to u pitanju, ja ću voziti kočiju.
Mogu li da dobijem pušku na zajam?
Svakako.
Ej, čekaj malo! Za tu kočiju sam dao 840 dolara!
Nema takve u celom okrugu. Ne mogu da je dam dvojici stranaca, koji će da pucaju.
Ja ću platiti štetu. - Samo da vidim ovo.
Evo, i ja ću dati.
Ne bih da se vozim sa praznom puškom.
Vozi, druže.
Nov si u gradu? - Da.
Odakle si? - Dodž. A ti?
Tumbston.
Ima li nečeg interesantnog tamo? - Ne. A u Tumbstonu?
Ništa posebno. Ljudi su se usedeli tamo.
Svuda je isto. - Ljubitelji Indijanaca!
Polako. Samo viče. Tek dolazimo do gore.
Nešto drugo me brine. Da ne ostanemo tamo.
Dolazi nam sa leva.
Mislim da ne.
Prozor na drugom spratu. Zavesa se pomerila.
Nije mi na nišanu. Da dođemo bliže.
Zakači li te? - Ne.
Samo, ovo je bila dobra cigara.
Ej momci, zašto se ne vratite nazad, da bi izbegli nevolje?
Uskoro...
Delegacija za doček se približava.
Stani! Da si odmah stao!
Nešto nije u redu?
Okreni kočiju i vrati se dole.
Treba mi šest ljudi ovde.
Momci, ja plaćam turu za sve!
Ej, želim da vas častim pićem. I vašeg prijatelja takođe.
Zahvaljujem.
Odakle si?
Gde ideš?
Hvala za besplatan šou. - Zahvaljujem.
Brate, stvarno je bilo uzbudljivo!
I sto godina da živim, neću to da zaboravim.
Henri, kočija polazi! - Dobro, dobro.
Čekaj samo, da Flora čuje za ovo. Ni reči mi neće poverovati.
Henri, kočija! Požuri!
Evo, zadrži ovo.
Gde si se uputio? - Na jug, možda. A ti?
Ja sam odavde. - Ima li neke akcije ovde ?
Da, bakalin i piće iz onog bara, ako ga probaš.
E, pa vidimo se.
Kaži...kako se zoveš? - Vin. A ti?
Kris.
Da?
Mislimo da ste čovek, kome možemo da verujemo.
Zahvaljujem vam. - Želimo da nam pomognete.
Postoji jedan čovek, Kalvera... - Lopov, ubica...
On i njegova horda nam kradu hranu i ostavljaju nas da umremo od gladi.
Ne samo to, i žene nam... - Samo momenat.
Ako tražite zaštitu zašto ne odete kod šerifa?
Išli smo, i to dva puta.
Budu tu neko vreme, ali ne mogu celu večnost.
I onda odu.
A kada oni odu, Kalvera se vrati.
I tako svake godine.
I tako će stalno, sve dok ga neko ne zaustavi.
Sedite.
Morate nam pomoći.
Treba da kupimo puške, ali mi se ne razumemo mnogo u to.
Da li bi kupili puške za nas?
Puške su skupe, a i teško se nabavljaju.
Zašto ne unajmite ljude? - Ljude?
Revolveraše. Danas su oni jeftiniji od pušaka.
Da li bi ti preuzeo taj posao? Bili bi ti zahvalni.
Žalim, nisam ja za taj "zahvalni" posao.
Ne, ne nudimo mi samo to. Hranićemo vas svaki dan.
Imamo i ovo. - Šta je to?
Možemo da prodamo ovo za zlato.
Sve što imamo i sve vredno u selu.
Ja dosta naplaćujem za moj posao ...ali nikad sve.
Hoće li biti dovoljno?
Vidite, ako oteramo te bandite,
život u našem selu, bi bio veoma lep.
Što se tiče nas, mi možemo da trpimo, ali ne i deca.
Ona plaču, zato što su gladna.
Da li znate šta vas čeka, kada započnete tako nešto?
I mi ćemo se boriti. Svi do jednog!
Kada Kalvera bude dolazio, zvono na crkvi će se oglasiti.
I borićemo se puškama, ako ih budemo imali.
Ako ne...sa mačetama, sekirama, bilo čim!
Započnete li to, budite spremni za ubijanje, i još ubijanja.
I još više ubijanja, sve dok uzrok tome ne nestane.
Razumemo. - Uzeli smo i to u obzir.
Da li su svi u selu za to? - Do poslednjeg čoveka.
Videću šta mogu da uradim. - Hvala vam. Sačekaćemo...
Ne, stanite... Nisam rekao da ja idem.
Raspitaću se okolo za ljude.
Neće biti problema za ljude. Svi nose pištolje.
Da. Kao što nose i pantalone. To se i očekuje.
Ali dobar revolveraš, to je nešto drugo.
A kako ćeš znati da je dobar? - Ima načina.
Napred!
Priča se da tražiš ljude. - Tako je.
Ljudi, koji su dobri sa tim.
Dobar sam u tome. - Jesi li brz?
Iskušaj me. - To ću upravo da uradim.
Priđi bliže.
Stavi ovako ruke.
A sad pljesni.
Brže.
Najbrže što možeš.
Sad ti probaj.
Vrlo mlad i vrlo ponosit. - Da.
Groblja su puna "vrlo" mladih i "vrlo" ponositih.
Napred.
Bez trikova, Kris.
Hari! Drago mi je što te vidim.
Kris... - Šta radiš u ovoj rupi?
Čujem da imaš posao ovde? - Ali ne i za čoveka tvoje klase.
Meni svaki dolar izgleda kao svaki drugi.
Ovde ima samo klopa, Hari.
Jedan zlatni orao, prenoćište, hrana i 6 nedelja druženja sa seljacima.
Ej, ti zajebantu...
Ne bih da te davim, ali ti uvek znaš šta se dešava.
Hari!
Izvinjavam se.
Dobro, to je na vrhu. Šta ima ispod?
Samo to, što sam ti rekao. - Zlato? Stoka?
Samo to, što sam ti rekao. - Da, dobro de.
Dobro, reci mi šta možeš. - Hari, molim te ne zaključuj tako brzo.
Dobro slažem se, u igri sam. Ti, prljavu psu.
Stavite ulog!
Pet.
Osam.
Opet pet.
Onom kauboju, što stoji pored stola.
Želim da ga častim sa jednim pićem. - Da, gdine.
Gospode, vidi ovoga! Vidi mu samo ožiljak preko lica!
Nama treba onaj, koji mu je to napravio.
Brzo učiš.
Sledeće bacanje.
Ništa!
Sledeći!
Onaj g-din tamo, želi da vas časti pićem.
Četiri!
Vin. - Zdravo.
Hoću da te častim. - Viski.
Našao si neku šljaku? - Da, u jednoj bakalnici.
Pazi...prodavac bombona.
Bombona. - Pa, to je baš posao od ukusa.
Čuo sam za neki posao. Neko selo na granici, treba da se čuva,
...ali nisam čuo koliko se plaća. - Dvadeset dolara.
Nedeljno? - Šest nedelja, za ceo posao.
Pa to je smešno.
I ti si za to čuo? - Da. Blizu granice.
Treba da se sačuva selo... Njihovo selo.
Za 20 dolara. - Sada sakupljam ljude.
To nije dovoljno ni za municiju.
Selo je siromašno. - Razumemo te.
U bakalnici ćete zaraditi mnogo više. A posao je siguran i dobro plaćen.
Tako je.
Koliko ih imaš?
Tražim čoveka po imenu O' Rajli.
Ima jedan pozadi, ne znam mu ime. Seče drva za doručak.
Dobro jutro.
Ja sam prijatelj Harija Loksa. Reče mi da si švorc.
Ma ne. Radim ovo, zato što sam ekscentrični milioner.
Imam posao za šest ljudi, da pripazimo na jedno selo.
A koliko protivnika? - Tridesetoro.
Divim vam se na hrabrosti, gdine.
Hari mi reče, da si napravio veći podvig u okrugu Travis.
Platio mi je 600 dolara za taj posao.
I onaj posao sa Salinasom. Završio si ga za manje od mesec dana.
Za taj mi je platio 800 dolara. - Mnogo koštaš.
Da, skup sam.
Nudim ti 20 dolara.
Dvadeset dolara?
U ovome trenutku i to je mnogo.
Gde mogu da te nađem? - Ovde.
Opet ti kažem, da ne može. - A ja ti kažem da može.
Taj koji to kaže, je lažov! - Nemoj tako glasno! Može da te čuje.
Ma pet para ne dajem na to, da li me čuje ili ne čuje.
Dajem dvomesečnu platu, da nije tako.
Ne bih se kladio sa tobom.
Ni ja. Kažem ti, šta mi je rekao i ja mu verujem.
Znači, jedan od nas dvojice je lažov. - Nije teško pogoditi, koji.
Brit! Brit, probudi se!
Tebi govorim! Pogledaj me!
Flin mi reče šta si rekao. Ja kažem da nisi u pravu, a šta ti kažeš na to?
Šta je? Da se ne plašiš da mi kažeš, da nisam u pravu?
Vidiš da sam te pobedio! Šta sad kažeš?
Pa?
Flin, šta ti kažeš? - Ne znam. Možda je bilo blizu...
Blizu? Kako? Videli ste šta je bilo. Ja sam pobedio!
Ti im reci! Ja sam pobedio? - Izgubio si.
Ti si lažov!
Kažem, ti si lažov!
Kažem, ti si kukavica i lažov!
Ustaj! Hajde da to uradimo stvarno!
Ustani! Ustani, kada ti kažem!
Tako mi Boga, ostaćeš tu gde jesi.
Daj signal! - Neću to da radim!
Daj signal! - Volas, batali to!
Ostavi me na miru!
Daj signal.
Brit! - Kris!
Želim da porazgovaramo.
Jesi li imao sreće?
Našao sam čoveka koji je savršen.
Ne zna se, da li je bolji sa nožem ili pištoljem, ali se nije složio.
Zbog para? Malo mu je?
Ne interesuju ga pare.
Čovek tog ranga, koga novac ne interesuje?
Prijatelju, nisu svi ljudi isti.
Neke interesuje samo novac.
Druge, interesuje samo opasnost.
I takmičenje.
Taj, što je dobar sa nožem, sa kim se takmiči?
Sam sa sobom.
Hej, ti! Tebe sam tražio. - Šta mi to imamo ovde?
Nije važno, on zna.
Kaže: "Pljesni rukama".
"Pljesni da vidim koliko si brz." Pljesni...
Čovek dođe kod njega, zato što ga poštuje...
...i zato što bi mu bilo drago da radi sa njim...
...a on ga napravi kretenom, sa nekom dečijom igrom!
E, sada je dosta!
Beži od mene, razumeš li?
Hajde, da vidimo koliko si sada brz.
Ne igramo se sada? Bez pljeskanja. Bez takvih gluposti.
Izvadi pištolj!
Hajde, 'vadi pištolj!
Brate, nemoj tako! - Šta nemoj tako?
Miči mi se, ti prljavi seljaku!
Misliš, neću to da uradim?
Misliš da samo pričam?
Ej, ustaj! Čuješ li me?
Ustani i suprotstavi mi se!
Čuješ li me?!
Hej ti, dodaj mi pištolj, a?
Žao mi je zbog ovoga, prijatelju. Stavi ga da odspava, da ga prođe.
A kada se probudi, vrati mu pištolj i daj mu da popije.
Predomislio sam se.
Jedan čovek vas čeka u sobi. Kaže, da vam je prijatelj.
Sećaš me se?
Da.
Trebaju ti ljudi za posao u Meksiku.
Tako je. - Za koje vreme?
Od četiri do šest nedelja. - Kada se ide?
Koliko se plaća za posao?
A ja mislio, da tražiš braću Džonson. - Našao sam ih. Koliko plaćaš?
Dvadeset. Sutra idemo. - Tražim pare unapred.
Nisam platio stan zadnja dva dana.
Dvadeset dolara? Mora da je hotel sa pet zvezdica.
Da, živim u dobrom hotelu sa prljavom prodavnicom pozadi.
I za to, plaćam 10 dolara dnevno.
Da, stvari idu naviše, kako vreme prolazi.
Na kraju grada je perionica veša. Tamo me pokupite.
Dobar je sa pištoljem.
A skupljao je i priloge za crkvu.
Kris!
Da? Od zore nas prati.
Imaš li predstavu, ko je? - Da, mali iz bara.
- On ne prihvata, ne, kao odgovor. - Ne pokazuje baš mnogo razuma, zar ne?
Počeo je da mi se koči vrat, držeći ga na oku.
Ako ne možeš da ga zaboraviš, zašto ne jašeš naopako?
Pa, dobro, i onako neće dugo.
Jel' tako?
Jaše tamo, po toj prašini i vrućini, koji glupan!
Da. Nije on pametan, kao mi!
Da.
Zamisli da ti je prijatelj, tamo negde, i da nema ništa za jelo?
- Šta misliš, da mu odnesem malo? - Nije to hrana, za čim je on gladan.
Trebala bi mu traka za repić. Sada, on je kao dosadni svrabež.
- Ostavi ga na miru.
Ovo je slobodna zemlja. - I njegova, takođe.
Znaš, to je baš zabavno. Sada je nestao. Izgleda da nas je izgubio.
Gde su svi nestali?
Gde su, Tomas?
Luis! Asusjon! Demitrio!
Emilio! Sotero! Kakav je ovo doček?
Izađite! Izađite i poželite im dobrodošlicu, pre nego što umremo od srama.
Hilario, prestani da se dereš.
Vi to zovete dobrodošlicom? Šta im je na pameti?!
Uđite, sigurno ste žedni.
Morate da ih razumete. Oni su seljaci.
Plaše se svega i svačega.
Plaše se kad ima kiše, kad nema kiše...
Leto je možda pretoplo, zima - prehladna.
Kad ima malo svinja, seljak se plaši da će on umreti od gladi.
Ako ih ima više, plaši se da će one umreti od gladi.
Nema potrebe za izvinjenjem, nismo ovde zbog govora i cveća.
Sutra je godišnjica sela. Biće proslava.
E, onda će te videti selo, u boljem svetlu.
Ko zvoni?!
Ko je dao uzbunu?!
Ja!
Hvala vam prijatelji, što ste izašli da nas pozdravite.
Hvala vam, što ste nam pokazali vaša lepa lica.
Hvala vam, hvala. Kukavice!
Trčite naokolo kao kokoške!
Došli smo u ovu nedođiju.
Rizikujemo živote, ne bi li vam pomogli. A vi?
Vi se krijete od nas.
Krijete! Od nas!
Ali druga je priča, kada ste u opasnosti, a?
Mogli bi ste izgubiti vašu dragocenu žetvu.
Onda ste se okupili oko nas. A?
Pa, mi smo ovde, moji drugovi i ja.
I ovde ćemo ostati.
A vi?
Moraćete da nam dokažete, da ste vredni toga, da se borimo za vas.
Sad se vratite u svoje kuće. Vratite se na posao. Hajde!
Javićemo vam, kada da se borite i kako. Vratite se! Svi na posao!
Vratite se!
Sada nas je sedmorica.
Bio sam u gradovima, gde su devojke veoma lepe.
Istina, bio sam u nekim gradovima, gde su sve bile ružne.
A ovo je prvi put da nema devojaka...sem dece.
Ako ne budemo pazili, mogli bi smo imati vrlo miran društveni život ovde!
Nije ni tako loše. Ima već dovoljno gužve oko fontane.
Predviđam, da će do sumraka doći do preokreta.
Stanite sa muzikom. Izvedite drugu igru.
Brit, mali je video tri Kalverova čoveka.
Konji su im na brdu.
Li!
Uhvati ih žive.
Pokazaću vam gde su.
Riko! Zna on, gde je brdo.
Brit, nisam hteo da... - Ućuti!
To...to je bio najbolji pogodak, koji sam video!
Najlošiji. Gađao sam konja.
Kalvera je poslao tri čoveka kao izvidnicu.
Sigurno su nas videli.
Ali ono što su videli, poneće sa sobom u grob.
Neka nam je gospod Bog u pomoći, ako sada dođe.
Ne bi on poslao ljude da špijuniraju, da je u blizini.
Znači, imamo vremena da se spremimo. Za iznenađenje.
A pošto on jaše, bez znanja o dočeku ovde, možemo se pripremiti za njega.
Obećali smo vam da ćemo vas naučiti nečemu, vezano za cenu kukuruza.
Nišaniš... Povlačiš... Pucaš...
Namesti se lepo.
Ispustiš li prvu šansu, za drugu možda nećeš imati vremena.
Drži je čvrsto uz rame.
Ako ne, dve stvari će se dogoditi...
Prvo, upropastićeš metak, drugo, slomićeš rame.
Sada zatvori oko. Gledaš tu, tu, i u metu.
Pucaj. - U onu stenu?
Ne, u čoveka koga hoćeš da upucaš.
Bravo!
Uh, da imamo više pušaka... - Imaćete.
Kako? - Kao i ove, što ste dobili.
Od Kalverinih ljudi.
Oni što špijuniraju, oni će doneti.
Kao paketići od Deda Mraza.
Ako Kalvera ne dođe posle ovoga, biće šteta.
Velika je lisica taj Kalvera, a? - Ne lisica senjor, kojot.
I kako je saznao za zlatni rudnik?
Zlatni rudnik? - Kakav zlatni rudnik, senjor?
Znaš ti, onaj na planini. - Na našoj planini?
Nisam znao da imamo zlatni rudnik ovde.
Ustvari, kada razmislim, biće da je rudnik srebra.
Šta bi sa njim? - Ni tog rudnika nemamo.
Mislim onaj stari. - Nikada ga nismo imali.
Gde ste čuli za to zlato i srebro, a?
Hajde, idemo momci. Još malo, pa se ne vidi.
Samo mi nešto uradi i ubiću te!
Ej, skoro mi iskopa oko! - Pusti me!
Samo me ujedi i uješću i ja tebe!
Bolje se smiri, da te ne bih bacio u vodu!
Sileđijo jedan. - Ućuti !
Prestani! - Pusti me!
Gde su druge, a? - Nikada ti neću reći!
Vidite, šta ja nađoh.
Ko je ona? - Iz našeg sela je.
Eto, gde su. Sakrili ste ih.
Naravno da su ih sakrili! Ali nam ne rekoše gde.
Strah ih je. Strah ih je od mene, od tebe, od njega.
Od svih nas. Seljaci...
Roditelji su im rekli da smo siledžije.
Možemo da budemo.
Moje je mišljenje, da je bolje da nam verujete ...
... ali kako god hoćete.
Ako su sve tamo, zašto ih ne dovede?
Zašto? Šta će nam. Neka ih Kalvera nađe.
On će se pobrinuti za njih. - Dovedi ih! Pokaži mu put.
Gospođice...
Hajde, mali anđele!
Nežno dečko, nežno...
Mnogo vam hvala gospođice, na ovoj predivnoj večeri.
Kakvo je jelo? - Odlično.
Pile enčilados, griz, sve špansko. Dobro izgleda.
Da, oni baš znaju da kuvaju. Sedi, uzmi i probaj.
A znate li šta oni jedu, otkad smo mi došli?
Tortilju i pasulj. Samo to.
Zahvaljujem, gospodine. - Nema na čemu.
Zahvaljujem. - Nema na čemu.
Da nemaš možda, stariju sestru?
Ne, senjor. Hvala puno. - Nema na čemu.
Jedan-dva-tri-četiri.
Miguel, zar ti nisam rekao da stisneš? Isto, kao kada muzeš kozu.
Da, ali uzbudio sam se. - Pa, nemoj da se uzbuđuješ.
Hajde, sad stisni. Polako, ali stisni.
Stisni...
Stisni! Slušaj... Nemoj da pucaš iz puške.
Uzmi pušku ovako, i koristi je kao palicu. Razumeš?
Razumem.
Flako!
Zahvaljujem.
Dobar dan. - Zdravo.
Došli smo da te premestimo u selo. - Da me premestite u selo? Mene?
I sve koji ovde žive. - A, ne.
Ne možemo da vas pazimo ovde. - Rohas će vas primiti kod njega.
Rohas, a? Njegove priče će me ubiti.
Pa, možda neko drugi.
Oni su svi seljaci.
A seljaci, ne pričaju ništa drugo, osim o žitu i ženama.
Žito me nikada nije privlačilo.
A što se tiće žena, bio sam drugačiji, kad mi je bilo 83.
Ostajem ovde.
A šta ćeš kada Kalvera dođe?
Pa, ta razonoda nije loša za moje godine.
Ne sekirajte se. Zašto bi me ubio? Meci su skupi.
Dobro, kako hoćeš. - Ti se pripazi.
Jeste li spremni za njega? Šta kad bi sad došao?
Podseti me na onog momka, što je pao sa desetog sprata.
I šta je bilo?
Dok je padao vikao je: "Za sad je dobro. Za sad je dobro."
Pre svega, hoću da vidim taj jarak. - Više vode za kukuruz.
I mnogo novih stena. - Građanski napredak.
Ej, Kris, a ova mreža?
Pa, ako je ne bude video...
za jahače će to biti neočekivano.
Ako, brate. Ako!
Da. - Da.
Trebao sam da pretpostavim, zašto mi se ljudi nisu vratili!
Koliko vas, su iznajmili? - Dovoljno.
Novi zid?
Ima mnogo novih zidova. Svuda okolo.
Neće me zadržati da uđem.
Napravljeni su da ostaneš u njima.
Čujete li to? U zamci smo. Svo četrdesetoro.
Protiv troje. Ili samo četvoro?
Ne verujem da su mogli više da priušte.
U paketu smo jeftiniji.
Znači pet. Čak ni petorica nam neće zadati problem.
Neće biti problema, ako odmah odete.
Da odemo? Da odem u planinu i da čekam zimu.
Gde ću nabaviti hranu za moje ljude?
Kupite ili idite.
Možete i da zaradite, za nju.
Sedam.
Zašto mi se čini, da ćete mi zadati problema?
Mi ne pravimo probleme. - Mi radimo sa olovom, prijatelju.
I ja. U istom smo poslu, a?
Samo kao konkurenti. - A zašto ne kao partneri?
A ako vam predložim sve, na jednake delove?
Na šta? - Na sve. Do zadnjeg zrna.
A ljudi u selu? Šta sa njima?
Ostavljam ih tebi.
Zašto bi se ljudi naše profesije brinuli oko toga.
Možda si vernik.
Da je Bog hteo da šiša, napravio bi od njih ovce.
Šta kažeš? - Odjaši.
Čuješ li šta kaže, Soltero? Kaže, odjaši. Meni!
Kaži mu da nestane, pre nego što postanem ljut.
Njemu i drugima.
Jer, ako odem praznih ruku,
svi u selu će mi odgovarati, kada se vratim!
Nećeš se vratiti. - A zašto?
Nećeš imati pušaka. Uplašićete se i ispustićete ih.
Velikodušnost. To mi je bila prva greška. Ostavim im malo ...
... da se odmore, a oni mi stvaraju neprijatnost.
To ti kaže, da pre ili kasnije,
čovek ne treba da pokaže ni malo milosti.
Ti si bio na sigurnom iza stene, a ja sam bio na polju.
Njih desetoro je krenulo na mene, vrištući kao đavoli.
Malo pre si rekao da ih je bilo petoro. - Možda se množe kao zečevi.
Deset ih je bilo! Deset!
Dobro smo im pokazali. - I opet ćemo, ako treba.
Rasturili smo ih na komadiće. - Sve ćemo ih pokopati.
I Kalveru isto!
Ima li nešto? - Ni traga.
To je maler.
Zamisli... ja ga znam, još kada je bio miš.
Nikada nisam bio toliko uplašen. Noge su mi bile kao od želea.
Nisam ni mogao da pretpostavim.
Ostaviće nas na miru. - Misliš?
Otići će, ne sekiraj se. Ima i drugih sela.
Sela, koja nisu jaka kao mi.
Senjor!
Susedi, popijmo sa prijateljima.
Nabavili su nam oružje, borili se za nas
i zauvek će živeti u našim srcima.
Nisu otišli.
Vidiš li odakle puca? - Ne.
Mislim da su dvoje. - Troje.
Šta se glupira, prosuće mu mozak.
Čiko, ostani miran!
Na tri? - Tri.
O'Rajli, vidiš li ih?
Ne, mnogo su daleko.
Kris... - Da?
Probajte da se odšunjate do stene. Ja ću vas pokrivati.
Čiko, pazi na zadnja vrata!
Nazad!
Vraćajte se!
Šta je sa vama? Šta radite ? Lezite dole!
Luda deco, možete da stradate! - I ti možeš.
To je nešto drugo!
Ovo je moj posao. - I naš takođe.
Svi nam govore: Sakrijte se. Sagnite se, sakrijte se.
Ali mi se ne bojimo.
On je mnogo hrabar. Zaista. - I on je. Svi smo hrabri.
Do poslednjeg dečaka u selu.
Imali smo sastanak. Izvlačili smo slamke i dobili tebe.
Dobili mene? Kako dobili mene?
Ako te ubiju, mi ćemo te osvetiti.
I na grob ćemo ti donositi sveže cveće svaki dan.
Baš me uteši! - Jesam li ti rekao, da će mu se svideti?
Samo nemojte, da se razočarate, ako plan ne uspe?
Nećemo. Ako ostaneš živ, isto ćemo biti srećni.
Možda i srećniji. - Možda...
Vidiš li ga? - Ne.
Da li ti se ruke znoje pred borbu?
Svaki put. - I moje se znoje.
Smešno...ruke mokre, a usta suva.
Čovek bi očekivao obrnuto.
Da li te moja priča zamara?
To je...zato što me je strah, razumeš.
Da, sigurno ti je lepo, što si oterao Kalveru, a?
Da...I ne. I jedno i drugo istovremeno.
Ma, kad se setim, šta nam je do juče radio...
I kako sam se danas osećao...
Kada sam ga video kako beži. Od nas!
Čoveče, to je osećaj, za koji vredi umreti.
Jesi li ti nekada osetio tako nešto?
Nije mi se desilo mnogo, mnogo godina.
Zavidim ti.
Šta radiš ovde? - Nemoj da se tako ponašaš.
Vrati se! - Nemoj da se poigravaš tako.
Dobro neću. Vrati se.
Jel' te boli? - Šta?
Ne! - Izvini što sam to uradila, ali pomislih...
Ti znaš šta sam mislila... - Da, da, znam.
Ne bojim se ja tebe. Već moj otac.
On kaže: "Skloni se od tih ljudi."
"Oni su brutalni, surovi."
U pravu je? U pravu je, da znaš!
Hajde, vrati se kući sada. - Nije u pravu.
Bolje idi kući, svejedno, nemoj da sazna da si ovde.
On zna. Kazao je, da će me kazniti, što sam ga postidela.
Ali nije me briga.
Uhvatili su. Uhvatili su ih sve!
Misliš da će odustati? - Sumnjam.
Mislim da su tamo negde i samo čekaju da nas napadnu.
Znači, Kalvera nije otišao? - Misliš da je tako lako?
Šta da radimo sada? Šta ti kažeš?
Ja? - Pa, ja radim za tebe?
Šta drugo da radimo, nego da čekamo?
Kalvera će sam da dođe. - Tačno.
Bolje da smenimo stražu. Sigurno su umorni.
Da si ti Kalvera... - Da?
Otišao bi, zar ne? Ako bi platio cenu,
koju smo mu mi danas naplatili, da li bi otišao?
Da, ali samo... - Samo, šta?
Samo, ja nisam Kalvera.
Uzmite puške i pištolje i idite napolje.
A sad, idite na zadatak.
Daj hrane ženo. Ljudi su gladni.
To je bilo nešto najveće... - Evo ti nov šešir, sinko.
Kako mi stoji? - Veliki napredak.
Znaš šta? Izmisliću pesmu o tebi i šeširu.
Seljani obično naprave pesmu, kad se nešto ovako desi.
Posle će je pevati godinama. - Misliš li da je vredno toga?
Zar ti ne misliš?
Ma, samo treba da znaš da pucaš. Ništa važno.
Ej, kako možeš da pričaš tako?
Pištolji su te doveli do toga, što si sad. Zar nije tako?
Kaži, zar nije tako? - Naravno da je tako.
Posle nekog vremena, možeš da zoveš šankera po imenu. Nekih 200 njih.
Rentiranih soba: 500. Jela, koje si pojeo u kafanama: 1.000-e.
Kuća, nijedna. Žena, nijedna. Dete...nijedno.
Izgledi za bolje, nula.
Propustio sam nešto?
Da. Mesta za koja si vezan, nijedno.
Ludi koji ti nešto znače, nijedan.
Ljudi koji bi stali uz tebe, nijedan.
Progutana uvreda, nijedna. Neprijatelj, nijedan.
- Nemaš neprijatelja?
Živih.
To je aritmetika koju ja volim.
I ja sam je voleo u tvojim godinama.
A sad uzmi tu pušku i daj je nekom, ko zna da je koristi.
I priupitaj Kalveru, kakvi su mu planovi za noćas.
Da, pitaj ga, da napravi pesmu za tebe.
Andres, Lorenco i Filipe se nisu vratili.
To je tri!
Armando na verandi. - To je četiri.
Jorge i Memo u prolazu, kada su ih uhvatili u mrežu.
Loše... Pet i šest.
Emilio, pao kod zida. - Sedam.
Hoze kod fontane.
Osam. - I Grigorio kod fontane.
To je devet. - Devet.
Fortuno u jarku.
Rico u polju, gde su ga posekli u komade!
To je deset i jedanest. Nastavi.
Priča, priča...
Mrtvi su svejedno! Zaboravite ih!
Još nas ima ovde, da ih nateramo da nam plate...
...za naše prijatelje dole.
Dobro je. U redu si.
Sanjao si. To je samo loš san.
Ne boj se.
"Ne boj se." Moja svakodnevna rečenica.
Po deset hiljada puta dnevno. - Senjor, ne kažnjavaj sebe.
Čovek koji se toliko puta borio! Mora da ima puno hrabrosti.
Da...
Do momenta, kada izgubiš živce.
Osetiš to. I posle čekaš.
Čekaš metak, koji je brži od tebe.
Senjor, nemoj...
I laži koje pričam, da bi slagao sebe. Nemam neprijatelja...
Živih...
Izgubio sam račun mojih neprijatelja.
Ali mi smo prijatelji sada. - Da!
A najveća glupost mi je ta, da dođem ovde da se sakrijem!
Dezerter, koji se krije, na sred bojnog polja.
Jedna. A, bilo je vremena, kada sam hvatao i sve tri.
Mi znamo šta je to strah. Ceo svoj život živimo sa tim.
Samo se mrtvi ne boje.
Riko!
- Evo, samo minut mama!
Deset minuta ću se praviti da spavam,
pa se vraćam na dužnost, jel tako, Bernardo?
Da, ali ne ti, Huan. - Ti si mnogo mali. Hajde!
Bernardo O'Rajli. Da nisi usvojen?
To je moje pravo ime.
Meksikanka i Irac, a ja sam na sredini.
Gledajte pažljivo.
Vidite? Sve tri su okrenute.
Da li i ti možeš? - Naravno, veoma je lako.
Šta kažeš na jedan... prijateljski predlog? Da se kladimo?
Senjor, znate da nemamo novca. - Ne mora novac.
Ono što ste sakrili od Kalvere. Na primer, skupoceno kamenje.
Skupoceno kamenje?
Rekli su mi, da u planinama, ima mnogo skupocenog kamenja.
Opal, smaragd, safiri...
A, da, da. To je sama istina. - Nema govora.
Pa onda...
Ne! Kao kada ja završim, sve moraju da budu gore.
Daj meni, da probam ja.
A to kamenje? Gde ste ga našli?
Tačno tamo gde kažeš, senjor. U planinama.
Dobro, a gde u planinama? - A, to ne mogu da ti kažem.
Evo, uspeo sam! - Dobro. Ostavi to.
A zašto ne možeš da mi kažeš?
Zato..što nikada nisam našao to skupoceno kamenje.
Čekaj, da ne misliš na Astečka nalazišta,
zakopana u planini, kada su Španci došli?
Tačno to govorim. Astečko blago.
Našli ste tako nešto? - Da je tako, ne bih sedeo ovde.
Živeo bih u palati u velikom gradu.
Pa reci onda, zašto se Kalvera mota ovde?
Kalvera! Završili smo sa njim danas. Od sutra ga više nema.
Neće biti.
Nikud on neće da ode. - Zašto tako pričaš?
Kalvera se plaši, što nema hrane za zimu.
Plaši ga to, što ljudima nije dao hranu tri dana.
Cena kukuruza se sada povećala. Gladuju.
Otkud znaš? - Gladni su i bez prebijene pare.
Otkud znaš?
Bio sam tamo.
Bolje da se pripremimo za njih.
Zato što će oni, da pobede ili da poginu.
Ne daj Bože, da pobede. - Neće da pobede.
Da nisi Gopod Bog, kada si toliko siguran?
Opkoljeni smo. A i njih je više nego nas. Šta da radimo?
Da nastavimo da se borimo.
Da ginemo jedan po jedan? Nismo te zbog toga unajmili!
Kad nešto započneš, nema stajanja. - On zna to. I ja sam mu rekao!
Ne interesuje me! Idite! Svi idite!
Uzmite konje i idite. - Neka Kalvera uzme hranu.
Daćemo mu šta hoće. Bar ćemo ostati živi.
Tišina, saslušajte me!
Ne! Lako je njemu da kaže, "borite se".
On nema sina, ćerku, ženu.
Idite, pre nego što bude prekasno!
Da li to hoćete? Odgovorite mi!
Ko je da ostanemo, a ko je da odemo?
Hoću odmah da znam.
Ne budite ludi. Pretvorićete selo u groblje.
Recite im da odu! To je jedino što mogu da učine.
Reći ću ti, šta ću da uradim.
Ubiću svakog, ko bude hteo da se preda.
Bog mi je svedok. Prvi koji to uradi, ode glava!
Mi smo započeli ovu borbu. I završićemo je. Sa tobom ili bez tebe.
Ne kažem, da treba da biramo,
ali treba ozbiljno da odlučimo, šta da radimo.
Počinjete da se ponašate, kao da nemate nimalo zdravog razuma.
Mislite, da Kalvera ima još neko selo, gde bi mogao da ode?
Mislite pogrešno. - To nam je jedina zabava u gradu.
- Ne govori u ime svih. - Nisam rekao da morate.
Samo kažem, da se ponekad treba poviti na povetarcu, ili pucaš.
Da li idemo?
Vreme je da idemo. Selu neće biti gore, nego što je bilo pre našeg dolaska.
Zaboravljate jedno. Sklopili smo dogovor.
- To baš, i nije neki zvanični dogovor. - To je vrsta dogovora, koga se držiš.
Plemenite misli, ali stvari sada stoje drugačije.
- Ne znam. - Nejednakost u snagama je pakleno velika.
- Mnogo velika.
Znači idemo? - Ne. Smanjićemo nejednakost.
Pređem planinu, prođem stražu i pravo u kamp.
Sedoh, popuših cigaru sa njima i porazgovarah.
Iznenada pogledam. Kalvera tačno uz mene...
Odmah do mene. A kada sam se vratio sa vestima,
trebala si da vidiš, kako su me pogledali Britt i Kris.
Oni su videli jednu ili dve stvari u svoje vreme, i uradili, takođe.
A to nisu ljudi koje možeš lako impresionirati. Oh, ne.
Ali kada su me pogledali...Znao sam, da sam postao jedan od njih, najzad.
Pa,
možda bi bilo bolje, da me i ti pogledaš, takođe.
Ličim li ti na čoveka, koji bi živeo na ovakvom mestu?
Da zakopam život, radeći na polju?
Da budem ratar? Seljak?
Razumeš, šta ti pričam?
Gde god budu pošli Kris, Vin, Brit i ostali, i ja idem sa njima.
Ako misliš, da možeš da me nagovoriš, da se predomislim,
...zaboravi.
Želim da razumeš to.
Ne mogu da ti dam ništa, sem ovoga.
Ja ću da napadnem Kalveru. Rasteraću mu konje.
Posle, i ako napadnu, moraće da pešače.
Ja idem sa tobom. Poznajem svaki kamen.
Ne. Ostani. Ti odgovaraš za selo.
Možeš da računaš na mene. - Znam.
Otišli su da napadnu selo. - Ne, čuli bi se pucnji.
Otišli su.
Dobro veče.
Možete da umrete svi...Ovako. To hoćete?
Imamo li izbora?
Naravno.
Sedite. Porazgovarajmo.
Stvari su se okrenule sada? Pitate se kako?
Vaši prijatelji vas ne vole više.
Terate ih na mnogo odluka.
A ja imam samo jednu: "Radite kako vam kažem".
Ne budite iznenađeni. Moj dobar prijatelj Soltero me je pozvao.
Razumeš?
E, sad da pričamo o biznisu.
Mogu da vas pobijem sve. Slažete se?
Znači, ne slažete se. Samo ja neću da vas ubijem.
Zašto si toliko velikodušan? - Iz praktičnih razloga.
Došli ste sa severa.
Možda bi neki tvoji prijatelji, mogli da mi naprave probleme.
Čoveku koji ne želi probleme.
Ovde kažemo:
"Lopov koji krade od lopova, biće proklet sto godina."
I šta mi ostaje? Samo jedno...opraštam vam.
Odjašite. - Samo tako?
Da, samo tako. I još ću vam olakšati.
Hoćete hrane? Dajte im hrane. Vode? Dobro, voda.
Konje? Osedlani su i čekaju. Oružje?
Skinite opasače i ostavite ih ovde.
A šta sa ovim ljudima? - Šta će biti sa tim ljudima,
biće isto, ubio te ja prvo ili ne.
Samo mali gest, ha?
Da pokažemo ovim ljudima ko je ovde pravi gazda.
Vi odete, a ja vam posle vratim oružje.
Znam da bi ste želeli, da upotrebite to oružje protiv mene.
Ali samo ludi ljudi čine istu grešku dva puta.
Stvarno ne razumem, zašto su ljudi kao vi, uopšte uzeli ovaj posao. Zašto?
- I ja se pitam sam. - Ne, hajde. Hajde, kažite mi zašto.
Poznavao sam momka u El Pasu, koji je skinuo svu odeću i skočio na kaktus.
I ja sam ga pitao isto pitanje: zašto?
I?
Rekao mi je "Činilo mi se kao dobra ideja, u to vreme."
Dobro!
Tačno.
Uzmite vašu odeću, sedla. Sve što želite, uzmite.
Vaši prijatelji ovde i ovako vam duguju dosta.
Santos, pokupi im puške. Cirilo, pištolje.
Znaš, kada sam prvi put uzeo posao, kao plaćeni revolveraš,
jedan momak mi je rekao "Vin, ne sme da te bude briga."
To je tvoj problem.
Poslednja stvar koja mi treba, je da mi neko govori o mom problemu.
Kao što rekoh ranije, to je tvoj problem.
Upleo si se u ovo selo i u njegove stanovnike.
Da li se ikad umoriš od slušanja samog sebe?
Razlog, zašto razumem tvoj problem tako dobro,
je zato, što sam i ja upao u istu zamku.
Da.
Prvog dana kako smo došli, počeo sam da mislim...
Možda bih mogao da ostavim moj pištolj, da se smirim i uzmem nešto zemlje,
uzgajam neku stoku.
Stvari, o kojima ovi ljudi ovde znaju.
Nisam hteo da misliš, da si jedini naivac u gradu.
- Da li možemo sa tobom, Bernardo? - Ne.
- Mi ti se dopadamo, zar ne? - Valjda je tako.
- Ti si jedan od nas, zar nije tako? - Da, ja sam jedan od vas, tačno.
- Vodi nas sa sobom! Molim te?! - Ne!
Stidimo se, što živimo ovde. Naši očevi su kukavice.
Nemoj više nikada da to kažeš, o svom ocu.
Oni nisu kukavice!
Mislite da sam hrabar, zato što nosim pištolj?
Vaši očevi su još hrabriji, zato što nose odgovornost.
Za vas, vašu braću, sestre i vaše majke.
Ta odgovornost je kao stena, koja teži čitavu tonu.
I savija ih i pritiska, sve dok ih na kraju i ne sahrani.
Niko im ne kaže da to moraju. Oni to rade zato što vas vole, i zato što to žele.
Ja nisam nikada posedovao tu vrstu hrabrosti.
Voditi imanje,
raditi kao mula, bez garancije da će išta dobiti - to je hrabrost.
Zato, ja nisam nikad, ni počeo nešto tako.
I nikada neću.
Mislite, da je bolje sa druge strane granice?
Tamo možete da kradete stoku, pljačkate vozove.
Svi vi imate face kao šerifi, maršali.
Jednom sam opljačkao banku u Teksasu.
Njihov guverner je poslao na mene celu armiju. Celu armiju!
Jedna mala banka. Jel' vam jasno, šta mislim?
U Teksasu, samo Teksašani smeju da pljačkaju banke!
Adios!
Adios.
Rekao sam vam, da će nas prodati.
Seljaci...
Seljaci!
Nemaju časti, ni lojalnosti, ništa.
Oni se brinu samo o svojim dragocenim usevima i jadnoj prljavštini, po kojoj kopaju.
Mrzim ih.
- Mrzim ih sve. - Naravno da ih mrziš.
Zato što si i ti došao iz sela, istog kao što je ono.
Ti si i sam seljak.
Da.
Da, ja sam jedan od njih.
Ali, ko ih je napravio takvim?
Ljudi sa oružjem.
Ljudi, kao Kalvera i...
ljudi kao ti.
I sada ja.
Pa, šta očekuješ od nas da budemo?
Niko mi neće uzimati moj pištolj i govoriti mi da idem. Niko.
Trebalo mi je dosta, dosta vremena, da naučim moj lakat da spava na kamenju.
Sada moram da se vraćam do granice, da bih spavao u belim čaršavima.
Mislim da ću odjahati nazad u to selo.
Vi ste ludi, svi vi! Neće pružiti ni mali prst da vam pomognu. Mislite o odnosu snaga.
Hari, niko ne traži od tebe da se vratiš.
Odjaši, Hari. U redu je.
Kladim se da ćeš imati sladak život, zaista!
Hajde, Li. Žele da poginu? Neka im.
Samo napred, Li. Ne duguješ nikom ništa.
Osim samom sebi.
Vi ste ludi. Svi vi!
Hajde.
Čekaj Kris, izvući ću te odatle!
- Kris... - Da, Hari?
Mrzim da umrem kao naivac.
Mi nismo ovde došli da čuvamo samo dosta kukuruza i čili paprike...
Ovde ima još nečeg, zar ne?
Da, Hari. Pogodio si tačno u centar.
Znao sam.
Šta je u pitanju?
Zlato.
- Vreće. - Zvuči divno!
- Koliko? - Najmanje pola miliona.
- Koji bi bio moj deo? - Oko 70.000.
- Nek sam proklet!
Možda ćeš i biti.
Morao si da se vratiš.
Zbog mesta kao što je ovo...
Zašto?
Čovek, kao ti?!
Zašto?
- Bernardo! Bernardo! - Ne. Ne, vratite se. Bežite!
Mi nismo...Mi nismo hteli da to uradimo.
Nismo hteli da to uradimo.
Vidite?
Rekao sam vam. Vidite vaše očeve?
Kako se ja zovem?
- Bernardo. - Bernardo!
U pravu ste.
Možete da ostanete, znate. Neće im biti žao, ako ostanete.
I nama će biti žao, što odlazimo.
Da. Borba je gotova. Vaš posao je gotov.
Za njih, ovo je početak sezone.
Kada dođe sezona za zahvalnost, pokazaće više.
Nismo više ni očekivali, starče.
Samo seljaci pobeđuju.
Oni ostaju zauvek.
Oni su, kao zemlja sama. Pomogli ste im, da se reše Kalvera,
kao što jak vetar otera skakavce sa polja.
Vi ste kao vetar... dunete i odete.
Bog neka vas pazi. - Adios.
Adios.
Starac je bio u pravu. Samo seljaci pobeđuju.
Mi smo izgubili.
Mi uvek gubimo.
Gro prevoda - Pika ostatak i kvačice - Ceca :)
Preuzeto sa www.titlovi.com