Severna Irska, 1981.
2187 ljudi je ubijeno u "neprilikama" od 1969.
Britanska vlada je oduzela politički status svim paramilitarnim zatvorenicima.
Irski Republikanci u zatvoru Mejz su u protestu "ćebe" i "nekupanje".
G L A D
U toku su "prljavi" i "ćebe" protest, koji traju već godinama,
sa istim zahtevom: politički status.
To znači, drugačiji tretman za ljude koji su izvršili zločine,
svirepe zločine, iz političkih motiva, a to Vlada neće odobriti.
Onda Danijel čuje buku koja dolazi iz sobe njegove bake.
Otrči gore, otvori vrata, kad tamo - čovek mu delje baku.
Čovek se okrene i kaže: "Ni blizu nije zabavno kao s tvojom mamom."
Ne postoji političko ubistvo, političko podmetanje bombe ili političko nasilje.
Postoji samo kriminalno ubistvo, kriminalno podmetanje bombe i kriminalno nasilje.
Oko toga neće biti kompromisa. To neće dobiti politički status.
Neću da nosim uniformu za kriminalce.
Zahtevam da ostanem u svojoj odeći.
Zatvorenik nije prihvatio, 08-12-1980.
Šta?
Kako si rekao da se zoveš?
-Gilan. -Gilan? -Da.
Fensi Kvin.
Fols Roud. Fensi Kvin. Poznaješ ga?
-Ne. -Ne?
Koliko si dobio?
Dvanaest godina.
A ti?
Šest godina. Šest. -Šest?
Da.
Ti, srećno kopile.
...politički savetnik Merlina Riza dok je bio u...
...Ministarstvu unutrašnjih poslova sa Rodžerom Darlingtonom
On odbija da da službeni stav o prisluškivanju telefona.
Kaže da tu postoji samo neznatno povećanje obima.
Takođe, kaže da Parlament ne može da zna koliko se trenutno prisluškuje,
pošto Premijer i drugi visoki ministri ne moraju biti ni upozoreni
da se vrši prisluškivanje.
Budi spreman.
Šta?
Spremi se.
Jesi li dobro, Bobi? -Jesam, mama.
-Da li te leče od toga? -Pod kontrolom je.
Kako je moj dečko?
On je momčina, mogu ti reći.
Je l' dobro jedeš? -Jedem, mama.
-Kakva je hrana? -Nemojte vas dvoje brinuti za mene.
Pet minuta.
-Dobro jedeš? -Da.
-Ima ukus na govno, je l' da? -Navići ćeš se.
Dobro izgledaš.
I ti, sine. I ti.
Jauci pravednika. Gospod ih čuje.
On ih oslobađa svih njihovih muka.
Gospod je blizak onima slomljenog srca, i prvo će spasti Hrišćane.
Pravednik ima mnogo muka, ali će mu Gospod olakšati.
Zaštitiće mu sve kosti, tako da mu se nijedna neće polomiti.
Zlo će nadjačati slabe. Neprijatelji pravednih biće kažnjeni.
Bog će uslišti svoje sluge.
Niko neće biti osuđen, ko u Njemu nađe utočište.
Pomolimo se!
-Prokleti prljavi skotovi! -Jebene prljave džukele!
I - I - IR A. I - I - IRA.
Jebene džukele!
-Sve je dovedeno u red? -Da, gospodine, jeste.
Vrlo dobro.
Džone, Džon!
Odjebi od mene!
Vidiš ovo? Vidiš ovo?
Odjebite od mene.
Šta mu radite?
Odjebite od mene, prokleti...
Zdravo, mama.
Šta radiš?
Ivančice.
Možeš sesti kad god poželiš.
Sveštenička etikecija. Nikad ne sedaj dok ti ne ponude.
Sedi, Done.
Ne gledaj ih dok to ne poželiš. Najbolje je držati se vrata.
To si naučio prve nedelje na bogosloviji, dečko.
-Cigaretu? -Daj mi.
Mala pauza od pušenja Biblije, a?
Jesi otkrio koji deo je najbolji za pušenje?
Mi pušimo samo Lamente. Najbolji su za cigarete.
Lepa soba. Vrlo čista.
Odakle ti ono beše, Doni?
Bali-ide-unazad.
-Oh, gradsko pašče. -Baliroberts.
Mi smo južni deo Balimonija, Kilrea.
-Pamtim homiliju koju si napravio u martu. -Hoćeš li je poslušati?
-Siguran sam da te ljudi veoma poštuju? -Mogu da osetim nadolazeće razumevanje.
-Vrlo si brz. -Tako je.
Ne, poštuju te, to znaš.
Dopadaju mi se te priče koje pričaš o selu.
Dete koje drže zbog krivolova, krađe jabuka i ganjanja goveda.
-Lepo obrazovanje za sveštenika. -U zapadnom Belfastu? Naravno.
Stampedo stiže nadomak Fols Roudsa, a?
RUC me mrzi. (Royal Ulster Police)
-Izgubio si misao? -Molim?
Selo.
Odlazak kući i susret sa malim bratom svakog meseca...
Ali nedostaje mi čist vazduh... prostranstvo, sve to.
-To mi pomaže da te shvatim. -To je to, nema govora.
U velikom gradu kakav je Belfast, ja sam kao riba na suvom.
Ali, tu radim, zar ne?
Prestaneš da se osvrćeš oko sebe, dovoljno brzo kad otkriješ...
...da je tvoj posao, posao duše i svega toga.
-Posao duše? -Da. Znaš šta mislim
-I ja tonem na taj način? -Da, i ti to možeš iskoristiti za obnavljanje.
Hajde.
Dakle, ono što hoću da kažem je...
Tu si gde si. Kilrea će morati da sačeka dok ne ostarim.
-Mnogi strvožderi će svakako biti spašeni u Belfastu. -Težak posao, da.
-Treba li Bog da te nagradi na nebu? -Da, biću mu zahvalan.
Nekad je uključeno i vino.
Pa, šta ti mali brat radi kod kuće?
On je parohijski sveštenik.
On je prikriveni mali skot. Znaš takvu vrstu, Bobi.
-Još ide u krivolov? -Lovokradica.
-Kad je imao 8 godina bio je okej. -Nastavi.
Kao sveštenik, radio sam u parohiji pored Kilree. Tu sam služio.
Radio sam kao Lazar.
Zbrinjavanje starih. Ispovedi na terenu.
-Glamurozna stvar. -Da.
-Dakle, u svakom slučaju, od petka sam na službi u Kilrei. -Tako je.
Premešten sam iz ovog ili onog razloga. Verovatno, bez razloga.
-Dobijao si mnogo kolačiće od starica? -Verovatno.
Onda?
Onda, 5 godina kasnije, pojavljuje se slobodno mesto u Kilrei...
i tu upada moj brat Majkl. -Jebi ga!
Postao je parohijski pop u 28-oj.
Duhovniji, verovatno. Manje liberalan od tebe.
Šarmirao je biskupa. On je golf igrač.
On je nametljivi davež, eto šta je on. -Bar nisi ogorčen.
A, ne. Ne mogu da budem. Parohijski sveštenik u 28-oj? Fantastično.
Ima dvoje kola.
Ima najbolju kuću. Ima sluškinju, kuvaricu.
A ja sam dole zaglavljen u 2 sa 2,
sa debelim Kerijem koji sere li sere o škotskom fudbalu.
-Možemo li da prestanemo da pričamo o tome? -Bože, pa ti pričaš.
-Kako ide pušenje? -Sjajno.
-Prljava navika. Gadna. -Da, strašna. Mislim, divna.
Da, hvaljen Gospod.
-28? Gospode! -Prestani.
-Onda, šta ti je sa okom, Bobi? -Šta?
-Tvoje oko? -Razlika u mišljenju.
-Kako je drugi momak? -Mnogo gore. Veruj mi.
-Dobro, što si me zvao ovde? -Što, je li to nešto što si hteo da izbegneš?
-Sveštenička etikecija. -Počni sa malim govorom.
Mnogo učim o svešteništvu, Don.
-Postaćeš dobar sveštenik. -Zašto?
Dobar si govornik. Principijelan. Predvodnik. Politički terorista.
-Crkva voli preobraćene lopove. -Da.
Uvek sam osećao da je lopov bezbrižno prolazio pored Isusa.
-Ali, on je prepoznavao njegove grehe. -Je li, ipak?
Da. Tako je rekao.
Kad visiš na krstu, svašta ćeš reći.
Isus mu je ponudio da sedne odmah do snjegovog oca, u mestu zvanom Raj.
Znaš, uvek ćeš dići ruku i pitati da li možeš dobiti deo toga.
Da. Čak i ako je prikovan na krst.
-Isuse Hriste! To je svetogrđe! -Svetogrđe!
-Da. -Ne, ne. On je bio lopov.
Onda, šta si hteo da mi kažeš?
Šta je sad?
Vlada te još dovodi do besnila?
Kažu da će pregovarati.
Takav je utisak. Mogu ti reći ni zbog čega.
Ali shvataš zašto to morate da uradite.
-Zato što više nismo dobra propaganda. -Po kome to? Po vođstvu?
Došlo je vreme. Odluka mora biti doneta.
Misliš li da tako misli i vođstvo?
-Možda. Nemam pojma. -Je l' to paranoja, Bobi?
10.000 ljudi je marširalo za sedmoricu štrajkača glađu prošlog oktobra, je l' tako?
-Tako je. -Međunarodni pritisak na Britaniju i sve to.
-Je li vreme? -Čak je i Papa održao govor i umešao se.
Ceo svet je pokušao da privoli Margaret Tačer da popusti i prihvati naše zahteve.
Ali ništa nije pomoglo.
Tako je.
Štrajk glađu je propao.
Mi smo na frontu. Mi stvaramo protest. To je naša odgovornost.
Vođstvo može biti vrlo otvoreno prema meni, Don.
Četiri i po godine u "nekupanje" protestu,
sve dok nije republikanizam doveo do nekog nivoa...
To je, takođe, odvratilo pažnju od razvoja i širenja organizacije.
-To je zato što su vaše potrebe specifične. -Pa, naravno da jesu.
Neku ženu koja je odgajila 3 deteta u Zapadnom Belfastu
biće baš briga za civilnu odeću ili kako god zvali ovo klovnovsko odelo.
-Nije tako. -Pobogu, Don.
Obećana nam je naša lična odeća. To je detinjasto proseravanje.
Znači, vođstvo je dovoljno dobilo od tebe?
U nekom idealnom svetu,
naše bitke bismo vodili nezavisno. Ali, mi smo vezani.
Ovde se ništa nije promenilo, ništa se nije pomerilo.
Rukovodstvo se zaglavilo sa nama,
sve dok se ne steknu neke realne šanse da krenemo ka političkom statusu.
To je surova istina.
Recimo i da me pridobijete za pregovore sa ovim lažljivim majmunima,
ali kad tamo nema ničega na stolu, to je čisto sranje.
Nemam nameru da marširam do Vlade i budem uvučen
u neki nepromišljeni, besciljni dijalog sa tim pompeznim skotovima.
-On je tvoj veliki obožavalac. -Uzmi dva njegova kratka načela, Don. Moron!
Možeš li da zamisliš da su ga ipak postavili za guvernera. To je uvreda ljudskosti.
Majko Isusova! Odakle ti tolika energija?
Bio sam kros-trkač kad sam bio dečak.
Mogao sam da pretpostavim. Kao mašina si.
Kros trkač.
-To objašnjava mnogo toga o tebi, Bobi. -Mnogo sam to voleo.
To mi je sva veza sa selom.
Gospode. Morali su da me drže na liniji cilja ili bih nastavio da trčim.
Izgledao sam kao džukac pušten s lanca.
Plašio sam stoku i tako to. Bilo je to zbavno vreme.
-Plašio si stoku? -Uh, prestravljivo sam je.
Zamisli da od tih monstruma možeš dobiti mleko i hamburgere? Isuse Hriste.
U sledećem životu, rodiću se na selu. Garantovano.
Divlji život, ptice. Volim to. Raj.
-Da. A naučiš i da se opustiš. -Da.
Možda, nikad ne znaš. Nikad to nisam pokušao pre.
Počeo sam štrajk glađu 1. marta.
Zato si ovde. To je ono što hoću da ti kažem.
Da, čuo sam to.
-Zna li tvoja porodica? -Rekao sam im, da.
-Jesi li razgovarao s njima? -Posetili su me pre dve nedelje. Tada smo pričali.
Šta misliš, kako će to podneti?
-Šta ti misliš, Don? -A tvoj mali dečko?
Dakle, po čemu se ovo razlikuje od prošlog puta?
Prošli štrajk je propao.
Postao je emotivan. Sedmorica ljudi je započela istovremeno.
Svi su postali slabi, ali nisu mogli da dozvole da najslabiji umre...
To nas je učinilo podložnim prevari Britanaca.
I upravo su nam to uradili. Prevarili su nas.
Ovog puta, ljudi će počinjati sa dve nedelje razmaka.
Kad neko umre, drugi će ga zameniti.
Neće nas nedostajati. Prijavilo se 75 ljudi.
-Za ime Boga! -Danas će biti objavljeno.
Znači, ovaj protest se razlikuje po tome što prihvataš da umreš, Bobi?
Može i do toga doći.
Štrajk glađu počinješ da bi protestovao zbog onoga u šta veruješ.
Ne počinješ ga sa već donetom odlukom da umreš, ili možda geršim?
To je u njihovim rukama. Naša poruka je jasna. Oni vide našu odlučnost.
Dakle, biće nekoliko smrti, misliš, pet ili šest, ali vas je 75.
Da, ali neće dotle doći.
Dobro, možda će Britanci popustiti posle dvadesetak.
Ali što bi se ti sekirao? Pošto si ti već mrtav, je l' tako?
Jesi li razmislio o tome u šta guraš te momke?
Čak i ako ostavimo po strani šta će se desiti porodicama tih mučenika?
Ideš licem u lice sa Britanskom vladom koja deklarativno prezire republikanizam...
Koja je nepokolebljiva.
lako će preći preko smrti onih koje nazivaju teroristima.
-A lomača je ovog puta mnogo viša. -To znam.
Ako čak i ne želiš da pregovaraš, onda tražiš da oni kapituliraju.
-Je l' to to? -Tako je.
Onda neuspeh znači mnogo mrtvih, rasturene porodice,
i demoralizaciju celokupnog Republikanskog pokreta.
Da. Najgori scenario bi mogao da znači sve to...
-Ali, u kratkom roku, ispod pepela... -Ma, hajde!
Garantovano, doći će nova generacija ljudi i žena...
-Mnogo elastičnija. Mnogo odlučnija. -Pogledaj kome pričaš.
Ovde je u toku rat. Mislio sam da shvataš. Ti govoriš kao stranac.
Ti meni pričaš kao da sam stranac. Zar misliš da ja ne poznajem Severnu Irsku?
-Živim ovde, čoveče. -Onda nas podrži.
Podržao sam prvi štrajk glađu, jer je bio na bazi protesta.
Ne neko prihvatanje smrti unapred i sprečavanje pregovora o bilo čemu,
sem o potpunoj predaji Tačerove. To su gluposti, Bobi. To je destruktivno.
Šta se ovde dešavalo poslednje 4 godine?
Brutalnost, poniženje. Oduzeta su nam naša osnovna ljudska prava.
-Svemu tome mora doći kraj. -Kroz razgovore.
I šta onda?
Prihvatimo njihovu ponudu i obučemo njihovu uniformu?
Zato što nam poslednje 4 godine ništa ne znače?
Možemo mi to, Don, ali možemo i da se ponašamo kao armija
za kakvu smo se proklamovali i da položimo živote za svoje drugove.
Postoji li u tebi neki, makar mali deo,
koji je otvoren za nastavak pregovora. -To se neće desiti!
Zaboravi to. Želim da znam da li ti je ovde cilj samo čisto samoubistvo.
Hoćeš da se prepiremo...
oko moralnosti onoga što nameravam da učinim i da li je to samoubistvo ili nije?
Za tebe je to samoubistvo. Za mene, to je ubistvo.
To je samo još jedna mala razlika među nama.
Obojica smo katolici. Obojica republikanci.
Ali dok si ti lovio losose u prelepoj Kilrei, mi smo isterivani iz naših
domova u Retkulu. -Tačno.
Slični smo na mnogo načina, Don, ali su nas život i iskustvo različito fokusirali.
-Razumeš me? -Razumem.
Imam svoje verovanje i ono je najmoćnija stvar.
Pa, koja je poruka tvoje smrti?
Samo da istakneš beskompromisnost Britanaca, i šta onda?
-Ceo svet zna kakvi su. -Dobro.
Da. To je dobro. Ali nema nikakve veze s tobom.
Britanci se već vekovima kurče.
-Mogu da osetim tvoju mržnu, Don. -Hoćeš da budeš mučenik?
-Ne. -Siguran si? -Da.
Jer sam čuo da veličaš Vulf Tona, MekKonelija, Majka Svinija, sve te ljude.
Nemoj da pričaš misleći da svoje ime upisuješ na lovorike istorije svih vremena.
-Uh, pa ti misliš da mi to nešto znači? -Da, znam da je tako. -Pa, grešiš.
Ti kažeš da si vojnik. Sve je to za slobodu.
Ali ti ne ceniš život, Bobi.
Ti više ne znaš šta je život, mladiću.
Posle 4 godine života u ovakvim uslovima, niko ni ne očekuje da budeš normalan.
Nema ništa normalno u vezi s tobom.
Ovog trenutka Republikanski pokret je sebe gurnuo u ćošak.
Ti i IRA stojite odmah iza njega i gledate u taj ćošak. Svu tu istoriju.
Sve te mrtve muškarce i žene. Još uvek ništa ne govorite.
Vaš odgovor je ubiti sve. Sami ste sebe oslepeli.
A plašite se da to prekinete.
Plašite se života, razgovora u miru...
Pa kakav bi danas bio Alster, da sam sebe nije gurnuo u govna?
A ovde je situacija
da je budućnost Republikanskog pokreta u rukama vas,
ljudi koji su izgubili svaki osećaj za realnost.
Ti misliš da ti je glava u redu?
Zatvoren su ovde 24 časa u mokraći i govnima...
a donosiš odluku koja bi mnoge mogla odvesti u smrt.
Dižeš spomenik Bobiju Sendsu. Zezaš me!
Borac za slobodu?
To su muškarci i žene koji tamo napolju zajednički rade.
Takav si nekad bio i ti, zar nisam u pravu?
Sav taj posao koji si uradio u Tvin Bruku.
Eto tu si nam potreban, Bobi. Znaš i sam da sam u pravu.
Ali sam prevaren. To si hteo da ti odgovorim?
-Tebe ovde tuku po jajima. Igraš u njihovim rukama. -To je strategija.
-Onda zaustavi to. Samo kaži da prekidaš. -Ti to ne razumeš.
Ti nisi u prilici da pozivaš na to.
-Gotovo je. Ne može se zaustaviti. -Jebi ga, onda! Tebi život ništa ne znači.
Bog će me kazniti?
Pa, ako ne zbog samoubistva, morao bi da te kazni zbog glupsti.
Da. A tebe zbog arogancije.
Jer je moj život stvaran život, a ne neka teološka vežba,
neki religiozni trik, kome se jebe živo za sve u životu.
Isus Hrist je imao kičmu.
A pogledaj njegove sledbenike, bilo kog od tada?
Samo uskačeš i iskačeš iz retoričkih i semantikih ćorsokaka.
Vama trebaju revolucionari.
Vama trebaju kulturološki politički vojnici da daju puls životu...
-Da daju životu pravac. -Pričaš gluposti. Ti si prevaren.
Da. Onda ti kaži.
-Šta će reći tvoj mali sin? -Jebi se.
Da li te to interesuje?
Hoćeš da udariš na osećanja?
-Tipično popovski. -Šta ti srce govori, Bobi?
-Ja sam mislio da si me ti potpuno shvatio, Don. -Šta ti govori? Reci mi.
Moj život mi znači sve. Sloboda znači sve.
Znam da ne misliš da mi se rugaš, Don. Samo hoću da sve ovo prođe.
Ovo je jedno od onih vremena kad te stigne zamor.
To je vreme da sačuvaš svoja uverenja neokaljanim.
Verujem da je ujedinjenje Irske ispravno i pravedno.
Možda je to čoveku kakav si ti nemoguće da shvati.
Ali, poštovanje prema životu,
žudnja za slobodom, beskompromisna ljubav u ta verovanja,
učinili su da prevaziđem sve sumnje koje sam možda i imao.
Stavljanje sopstvenog života na crtu nije jedina stvar koju mogu da učinim, Don.
To je prava stvar.
Zato si me ovde pozvao.
Tražiš podršku? Nisi 100% siguran.
-Skidaš teret sa sebe, možda? -Da.
-Pa, ja sam samo čovek. -A ja sam ti, onda, sve razjasnio.
Čovek za savetovanje, Don. Poslovi duše.
Bio si u Gvidoru, u Donegalu?
Da.
Išao sam tamo kao dvanaestogodišnjak.
Veliki kros-kontri za dečake.
Svi smo jednog jutra bili u zadnjem delu minibusa, približavali smo se Deriju.
Mislim, bio je to veliki dan.
Bilo je to za nas kao međunarodni miting, pošto se takmičimo protiv
momaka na Jugu i trčimo za ponos Belfasta.
Nekoliko momaka su bili protestanti, a mi ostali smo bili katolici.
Bio je to susret različitih vera.
Mislio sam da će dobri ljudi na jugu to prihvatiti kao sjajnu stvar.
Hajde da primimo taj mali tim iz Belfasta, i slična pokroviteljska sranja.
U svakom slučaju,
prešli smo granicu.
Momci su pevali pop pesme i svi...
Ja sam na kraju autobusa i gledam kroz prozor.
Idemo kroz planine. Znaš, tamo gde je Maunt Erigal?
Predivan pogled, Done.
Mislim da je Donegal nalepše mesto u Irskoj.
Da.
U svakom slučaju,
kad smo stigli u Gvidor... Kakvo mesto! Tamo je bilo oko 200 dečaka.
Oblačili su opremu i doterivali se.
Ceo događaj je bio u organizaciji Hrišćanske braća.
Mladiće su ošišali u krug iza ušiju, pokušavajući da tako postignu neki red.
Naš tim izlazi na lagano trčkaranje, da malo protegnemo noge.
Okruženi smo poljima ječma.
Spuštam se u malu dolinu gde između drveća teče reka.
Drveće i reka su nam van dozvoljenog prostora, pa smo,
naravno, mi dečaci iz Belfasta morali to malo da pogledamo.
Drveće i reka su nam izgledali kao Amazon.
Kad smo prešli preko, ti mladići iz Korka...
Bilo je malo zezanja na račun našeg akcenta...
Jedva da smo razgovarali. Nismo mogli da razumemo šta pričaju.
Onda smo pomislili da oni smatraju da su iznad nas...
Gledaju nas s visine, tako sam se bar ja osećao.
Mi trčimo...
i dolazimo na ideju da odemo dole do reke i vidimo ima li ribe...
Onda mi odemo do reke, Don... a tamo pola stope vode...
...svetlucaju ribice, ali ništa naročito.
Onda nas jedan od naših momaka pozove još niže dole.
U vodi je ležalo majušno ždrebe...
Četiri do pet dana staro. Bilo je kost i koža, sive boje.
Po njemu su bile grudvice krvi jer se gadno iseklo na oštre stene...
Stajali smo oko njega, i mogli smo da vidimo da su mu polomljene zadnje noge...
Disalo je, bilo je živo, ali jedva.
Počeo je veliki razgovor između dečaka koji su iznenada sebe počeli da smatraju vođama
i da razmatraju šta bi trebalo uraditi.
Neko reče da mu bacimo stenu na glavu,
ali ja sam ih gledao u lica i mogao sam da vidim da su ili preplašeni ili bez ideja.
Sve je to bilo samo razmetanje hrabrošću.
A to ždrebe je ležalo u strašnim bolovima.
Sva ta priča nigde nije vodila.
A zatim nas je video jedan od popova.Video je i ždrebe.
Rekao je da ga ne pomeramo i da smo ga mi sredili.
Mi smo ga zaista i sredili.
Grupa dečaka će uvek nositi krivicu zbog povređivanja ždrebeta.
Grupa dečaka iz Belfasta će sigurno biti okrivljena.
To mi je bilo jasno u trenutku.
Kleknuo sam, uzeo glavu ždrebeta u ruke, i gurnuo je pod vodu.
Malo se bacakalo, pa sam ga jače pritisnuo dok se nije udavilo.
Pop je stigao, Done.
Samo me je zgrabio za kosu, vukao me kroz drveće i obećao propisnu kaznu.
Ali ja sam znao da sam učinio ispravnu stvar sa ždrebencetom,
i mogao sam da istrpim kaznu za sve naše dečake.
Time sam stekao poštovanje tih dečaka. Znao sam to.
Oslobođen sam razloga, Done.
I oslobođen sam svih reperkusija.
Ali ću delovati i neću stajati po strani i ne činiti ništa.
Možeš ih tamo ostaviti, ako hoćeš.
Ne želiš da ja propagiram pismo Svetog Jovana, zar ne?
Ne mogu to nositi na savesti, ne.
Mislim da te više nikada neću videti, Bobi!
Nema potrebe, Don.
Suočeni sa neuspehom svog sramnog dela
ovi nasilni ljudi su poslednjih meseci
odigrali na svoju, možda, poslednju kartu.
Svoje nasilje su okrenuli protiv sebe samih
kroz zatvorski štrajk glađu do smrti.
Pokušali su da odigraju na najosnovnije od ljudskoh osećanja, na sažaljenje,
sa ciljem da podignu tenzije
i raspale vatru ogorčenja i mržnje.
Već posle prve nedelje počela je postepena degradacija funkcije
jetre, bubrega i pankreasa.
Takođe, gustina kostiju se smanjila, kao suštinska posledica deficita
kalcijuma i vitamina.
Srčanom mišiću je, takođe, zbog neuhranjenosti
ugrožena funkcija, što će rezultirati prestankom rada srca.
Leva komora će se skupiti na 70% svoje normalne veličine.
Doći će do pada nivo šećera u krvi, slabosti i gubitka mišićne mase.
Suočiće se sa gastro-intestinalnim čirom uz tanjenje
zida creva i hemoragiju sluzokože.
Doći će bi do degenerativnih promena na membrani sluzokože creva...
i, u stvari, svih organa u telu.
UDA (Ulster Defense Alliance ) (Savez za odbranu Alstera)
-Ime. -Rozelin Sends.
-Ime. -Džon Sends.
Ljudi nas uvek pitaju. Ljudi nas uvek pitaju.
Bobi, Bobi! Ko smo mi?
I odakle smo došli? I odakle smo došli?
A mi im kažemo iz Belfasta. A mi im kažemo iz Belfasta,
Mi smo iz Belfasta! Mi smo iz Belfasta!
Moćnog, moćnog Belfasta! Moćnog, moćnog Belfasta!
I ako nas ne čuju... I ako nas ne čuju...
Viknućemo malo glasnije Viknućemo malo glasnije
BOBI SENDS JE UMRO POSLE 66 DANA ŠTRAJKA GLAĐU.
ZA TO VREME, IZABRAN JE U BRITANSKI PARLAMENT KAO POSLANIK ZA FERMANAG I JUŽNI TAJRON.
POSLE 7 MESECI ŠTRAJK JE OPOZVAN. UMRLO JE JOŠ 9 LJUDI.
16 ZATVORSKIH ČUVARA JE UBIJENO TOKOM "ĆEBE" I "NEKUPANJE" PROTESTA.
TOKOM SLEDEĆIH DANA I MESECI BRITANSKA VLADA JE SUŠTINSKI PRIHVATILA SVE ZAHTEVE ZATVORENIKA,ALI BEZ ZVANIČNOG PRIZNAVANJA POLITIČKOG STATUSA.
Preveo: kvrle