Sa svakim Suncem dolazi novi dan,
novi početak.
Nada da će stvari danas biti bolje nego što su bile jučer.
Ali ne i za mene. Zovem se Ip.
A ovo je moja obitelj. Croods.
Ako niste to već shvatili po životinjskoj koži
i spuštenom čelu, mi smo pećinski ljudi.
Većinu dana provodimo u našoj pećini.
U mraku.
Svaku noć, svaki dan.
Da. Dome slatki dome.
Kada smo ipak izlazili, trudili smo se da pronađemo hranu
u okrutnom i negostoljubivom svijetu.
A ja sam se trudila da moja obitelj preživi.
Mi smo bili jedini u okolici.
Nekada smo imali susjede.
Gortove, zgazio ih je mamut.
Horkove, progutala ih je pješčana zmija.
Erfove, izbo ih je komarac.
Trogove, prehladili su se.
A Croodsi. To smo mi.
Croodsi su preživjeli, zahvaljujući mom ocu.
On je bio jak i poštovao je pravila,
ona koja su bila nacrtana na zidovima naše pećine:
Sve novo je loše. Radoznalost je loša.
Izlaženje noću je loše.
U osnovi, sve što je zabavno je loše.
Dobrodošli u moj svijet.
Ovo je priča kako se sve to promijenilo u trenutku.
Jer nismo znali da će se naš svijet
skončati.
I nije bilo pravila na zidovima naše pećine
da nas pripreme za to.
Trebalo je čekati na moj signal, Ip.
Ip.
Bili smo u toj pećini čitavu vječnost.
3 dana nisu vječnost.
Jesu, sa ovom obitelji.
Ip, hoćeš li sići dolje?
Dramatiziraš.
Nemoj, Sandy, vrati se!
Sjeti se signala. Dobre djevojčice čekaju na signal.
Aga! - Čim uhvatim Sandy, vratit ću se, a ti možeš dati signal.
Ne. Već ste vani.
Ja čekam na signal, tata.
Nema veze, Tank, samo ti izađi.
Ali ako mi ne daš signal, kako ću znati da si ti moj tata?
Signal nije tu da bi znao da sam to ja, već da me nisu pojele životinje.
Zašto je onda signal životinjska rika?
Mislim, zar to ne izaziva zbrku?
Još čekam na signal.
Mama, spremni smo da pođemo!
Mama?
Još sam živa.
Još je rano.
A ti si još debeo.
Formacija za doručak.
Hoću da vidim stvarnu akciju pećinskog čovjeka.
Radimo ovo brzo. Radimo ovo glasno.
Radimo ovo kao obitelj.
I uvijek se plašite!
CROODSI
drvet
Jupi, doručak...
Tko je sljedeći? Okretat ćemo je da odlučimo.
Bacimo je u zrak. - Glava.
Pismo. Tank je sljedeći. Na položaje!
U redu. Tank, kreni.
Hajde, Tank.
Bravo! Nosi ga u pećinu!
Pusti bebu!
Hvataj ih, Sandy, kreni!
Hvataj ih, mama!
Starica na zemlji!
Ip, osveti me!
Hvala.
Ip! - Hvataj!
Tata, možemo li sada jesti?
Čekaj da stignemo kući.
Ip, pritisni kočnice!
Ip!
Tko je gladan?
Bravo, tata!
Evo, Tank. Pij!
Oprosti, tata. - Izgleda da imamo brzu hranu večeras.
Nema veze. Jeo sam prošli tjedan.
Upozorenje da će se smračiti za 2 prsta.
Idemo.
Hajde, hajde.
Mrak donosi smrt. To znamo.
Mjesec je pun! Vrijeme je za kupanje.
Neka se spasi tko može! - I ti, mama.
Ne želim izgubiti svoj zaštitni sloj.
Mama! Imaš mrave.
Vidiš. Sandy se ne buni.
Još je vani? - Znaš da mrzi pećinu, Grag.
Molim te da se vratiš sutra.
Kako to da ne voli pećinu? Tako je udobna.
Malo je mračna, zar ne?
Nije toliko mračna.
Ip!
Hajde, moram zatvoriti pećinu.
Ip!
Dobro, dobro.
Hajde!
Ip, siđi dole!
Zamalo! - Pazila sam. Bila sam sigurna.
Što si radila tamo gore, Ip? - Ne znam. - Što si tražila? - NiŠto.
Zašto si onda išla tamo gore? - Ne znam. - Zašto ne znaš?
Prestani istraživati!
Strah nas održava u životu, Ip!
Uvijek se boji!
Koja je svrha svega ovoga?
Što reče? - Zašto smo ovdje?
Zašto ovo radimo?
Nitko nije rekao da je preživljavanje zabavno.
Ništa nije zabavno.
Da li bi sišla dolje? Grag? - Ip? Da!
Makni se! - Da! Pokušavam... - Bježi!
Ne shvaćam zašto joj treba vlastiti kutak? To je sve. O tome se radi.
Pokušava da riješi emocionalne probleme. Treba joj prostor.
Kakve probleme? Koliko će to trajati?
Stvarno? Već me ne sluša.
Vidiš? Sluša te.
Ako želi preživjeti mora da poštovati naša pravila.
Što kažeš na priču? Ip ih voli. - To je dobra ideja.
Što kažeš na priču, a? - Da, ispričaj nam priču.
U redu. Mogu li to posuditi? Hvala.
Ip! Tvoja omiljena.
Ne igram se time već nekoliko godina.
Večeras ćemo čuti priču o medvjedici Crispi.
Davno, ova mala medvjedica bila je živa.
Bila je živa jer je slušala svog oca
i živjela je svoj život u monotoniji, mraku i strahu.
Bila je sretna.
Ali Crispi je imala jedan užasan problem.
Bila je ispunjena...
radoznalošću.
Grag. - Da, da.
Jednog dana dok je bila u drvetu,
radoznala mala medvjedica se odlučila popeti na vrh.
Što? - I čim se popela na vrh, vidjela je nešto novo i...
Umrla je! - Tek tako?
Da! Posljednji trenuci užasa još su joj zamrznuti na licu.
Isti kraj svakog dana.
Shvaćam, tata. Nikada neću uraditi ništa novo i drugačije.
Tako treba, Tank. - Svi naoštrite zube
i na hrpu.
Treba mi zraka... - Ti pričaš.
Ja sam osoba, poput tebe.
Tako nekako... poput tebe.
Dosta, dosta. Hej, da li bi mogla da ne...
To škaklja. Hej!
Tišina! Ne bih trebao biti vani!
Ip je nestala. - Što? Grag.
Ostani u pećini!
Stvarno si jaka.
Ne, moje je. - Hej, molim te...
Umire... - Ja sam ga uhvatila. - Mogu ga popraviti. Molim te.
Molim te. Mrzim mrak.
Hajde, hajde...
Radi ono što mu kažeš?
Da, tako nekako.
Sunce? - Ne, ne. Vatra.
Bok, Vatro. - Nije živo.
Ali rekao si da umire.
Oprosti. - Dolazi tamo odakle si ti?
Ne, ja sam je stvorio. - Stvori i za mene!
Dobro. Ne izlazi iz mene. - Stvori.
Stvori. Stvori je!
Ovo radiš često!
Jesi li mrtav? Mogu li dobiti tvoju vatru ako si mrtav?
Hladne su! Misliš? Školjke za slušanje, aktiviraj.
Slažem se. Tigar djevojko, moramo ići.
Čak te ni ne poznajem.
Zovem se Momak. - Momak?
A ovo je Kaiš. Kuhar, sugovornik, navigator.
Također čini da mi hlače budu gore.
Što su to hlače gore? - Ko si ti?
Ip. - Da ti razjasnim. Svijet dolazi do svog kraja.
Što? - Ja to zovem... "Kraj".
Odakle znaš? - Vidio sam. Ovako će biti.
Prvo će se tlo tresti i onda će se otvoriti.
Sve će pasti unutra.
Vatra, lava. Ne želim zvučati suviše dramatično, ali...
Vjeruj mi, sve na čemu stojimo, sve ovo ovdje, nestati će.
Moramo se popeti na uzvisinu. Znam za planinu,
u onom pravcu. To nam je jedina šansa.
Pođi sa mnom.
Ne mogu. - Dobro.
Evo.
Ako preživiš, pozovi me.
Hvala.
Halo?
Hej!
Tata. - Da li si ozlijeđena? Što te je otelo?
Ništa. Sama sam otišla.
Ti... Što? - Tata, da ti objasnim.
Nikada mi ne dopuštaš da pričam.
Kažnjena si.
Ip! - Mama.
Grag, što se dogodilo?
Znaš, sada sam toliko bijesan, da ne mogu pričati sa njom.
Ip? - Nikada nećeš povjerovati.
Našla sam nešto novo.
Novo? - Novo je veliki problem.
Stanite. - Ip, ostani unutar zaštitnog obiteljskog kruga.
Nije bilo loše. - Novo je uvijek loše.
Ne, on je bio fin. - Što? Molim? On?
Mislila sam da je bradavičasti vepar,
ali onda se pretvorio u dječaka.
Čudno. Obično je obrnuto.
Ip ima dečka vepra! Ip ima dečka...
Bio je dječak. Gledajte, vrijedi? Pozvat ću ga.
Što to nije u redu sa tobom?
To je bilo opasno. - Bilo je divno.
Hoćeš li vidjeti što je opasno? Evo.
Moj nos. - Ip. Dosta!
Idemo natrag u pećinu i ostat ćeš tamo dok ne budeš imala više godina od...
nje. - Što?
Ne možeš me držati unutra zauvijek!
Rekao je da će se ovo dogoditi.
U pećinu!
Idite!
Pazite se!
Stanite!
Da li su svi dobro? - Da.
Grag, pećina... Nema je više.
Ne...
Stvarno trebate ovo vidjeti.
Trebamo ići tamo. - Ne, ne.
Nitko nigdje ne ide.
Što je još rekao onaj dečko?
Hajde, bako! - Hajde! Hajde!
Jedan, dva, tri, četiri, pet...
Šest.
Gdje smo? - Ne znam. Nisam siguran.
Dolje. Na nižem mjestu.
Jedna stvar je sigurna, ne možemo se vratiti tamo odakle smo došli.
Sandy, što je?
Ne, ne. Stani. Vrati se, Sandy.
Ne smijemo ostati ovako na otvorenom.
Treba nam pećina.
Hodajte tamo gdje ja hodam.
Budite tihi.
Nadajmo se da još ništa veliko ne zna da smo ovdje.
Stanite! U redu.
Stanite!
U redu. Stanite.
Tata, da budemo načisto, da li tražimo identičnu pećinu?
Dobro. Da ja... Dajem sugestiju. Da ja biram pećinu,
izabrao bih manju.
Stanite!
Tata! - Ja ću se pobrinuti za ovo.
Tako je, tata! Sredi ih! Sada ih imaš pravo...
Čovječe, baš su... - Obožavam ovo.
Tata, shvatio sam. Prestani im natrčavati na šake.
Grag, kada završiš, trebamo krenuti.
Tako je! Ne možete me pobijediti!
Penjite se! Penjite se!
Mrdaj!
Pećina! Trčite! Trčite!
Hajde! Požurite! Idemo! Hajde!
Pogledajte! Ova pećina ima jezik! Sjajno!
U redu. To su, jedan, dva, tri, četiri, pet...
Šest. - I sedam, ako brojimo zdepastu smrtonosnu mačku.
Plaši se mraka.
Samo malo, mi se plašimo mraka.
Zaštitni krug.
Ip!
Pećinci! - Pećinci?
Pećinski ljudi. Povuci se! Praktično su životinje.
Vidiš njihova koščata, spuštena čela? - Da.
Ogromne primitivne zube? - Da.
Prekomjerne dlake na tijelu?
O, ova čak ima i rep. - Da.
Zatvori oči. Morat ću im oduzeti živote.
Ne! Nije potrebno! Oni su moja obitelj.
Što?
Sunce je u njegovim rukama. - Ne... To je vatra.
Odakle mu? - Stvorio ju je.
Stvori malo i za mene! - Ne izlazi iz njega.
Stvori! Stvori!
Znaš, ti si poput svoje kćerke!
Sjajno, sada je slomljen.
Beba sunce... - Nemoj! Povuci se! Ne znamo Što hoće.
Sada ćemo svi ovdje sjesti i čekati da se sunce vrati.
Sutra ćemo pronaći novu pećinu,
i pretvarat ćemo se da se današnji dan nikada nije dogodio.
Zar to nije zabavno, Ip?
Ip! Ne pipaj ga! Tko zna gdje je bio.
Tata, Sandy ozljeđuje vatru!
Sandy, nemoj! Vatra nije igračka.
Kakav mali slatkiš. - Ne pipaj ga!
Ne, ne... Čekaj!
Sviđam mu se! Hej, grize me!
Tank, pokušaj se sakriti u visokoj, suhoj travi.
Molim te, prestani! Imam samo devet godina. Grize me.
Još vatrenih bebica!
Bok. - Tvoj me tata pokušava ubiti?
Da. Ali ja mu neću dopustiti.
Drži se, sine, vrati se!
Nemoj, prestani! Pusti me!
Izlazite!
Navalite, bebice!
Nemoj, prestani me dirati!
Umri!
Pobijedila sam!
Nisu tako strašni, onda kada ih upoznaš.
Tko ste vi? - Pardon. Croodsi.
A tko si ti?
Momak. - Bok, Momče.
Izgleda magično.
Miriše na hranu.
Nemojte, ne jedite. To je novo.
Još smo živi!
Hajde, jedite!
Gdje je Momak?
Ideš negdje? - Planina. Uzvisina. Kraj svijeta. Sjećaš se?
To se već dogodilo. Uništilo nam je pećinu.
Ne. To je bio samo početak kraja. Kraj kraja tek slijedi.
Ip, spusti ga.
Ne možemo ga pustiti.
Što ako ne nađemo pećinu prije zalaska sunca?
Što ako nam za to treba nekoliko dana?
Što ako se ptice vrate?
Treba nam njegova vatra, glupko!
Dobro. Ostat ćeš s nama dok ne nađemo pećinu.
Što? Ne želim biti dio ovoga.
Ostanite ovdje ako hoćete, ali mene pustite.
Imam san, misiju. Razlog da živim.
Ne više.
Imam ideju. Hajde da odemo na tu Planinu.
Predaleko je. - Tata je stvarno odlučan da nađe pećinu.
Na toj planini postoje pećine.
Da li si bio tamo?
To je planina. Planine su sigurne, i imaju pećine...
Vodu, batine.
Mama, da li si čula? Mogu da imam svoju batinu.
Da. Batine i pećine. Pećine i batine. Lude batine. Idemo!
Umukni!
Ta stvar je čudna.
Ne, ne, Sandy.
To je samo remen.
Odlučio sam. Idemo na tu Planinu.
Ne pitajte me zašto. Predosjećaj.
Izgleda mi u redu. - Što znam, Grag...
Nikada nismo toliko daleko hodali.
Ne vjerujem da moja stopala to mogu izdržati.
A ja neću dovoljno poživjeti da stignem do tamo.
Idemo.
Hajde. Samo razmislite.
Cijela obitelj skupa na dugom, sporom putovanju kroz prirodu?
Danima i noćima, samo mi?
Pričat ćemo priče, smijat ćemo se.
Zbližit ćemo se kao obitelj.
Maknite ju! – Ako ju nisi spreman izazivati, onda je ne gledaj u oko!
Da li bi mogla držati svoje divovske ruke na svojoj strani staze?
Nije li ovo zabavno? Krećemo na naše prvo zajedničko putovanje.
Prestani se gurati, ili ću ti iščupati jezik!
Želite li da se vratimo? Je li?
Jer ću da povesti ovu obitelj naztrag toliko brzo!
Tata, moram piškiti! - Hajde, možeš izdržati.
Mislim da ne mogu. - Sandy, izvadi to iz usta.
Tata, još mi se piški. - Dobro.
Idi iza onih čvornatih stvari i neka bude brzo!
Nešto me je ujelo! - Ne krivim ga!
Tata, mogu li ga sad ja nositi? - Ne.
Što kažeš sada? - Ne! - Sada? - Ne!
Sada? - Mogu ja ovako cijeli dan!
Ne, ne, ne i opet ne!
Neću umrijeti praznog trbuha.
Grag, svi smo prilično umorni!
Jest ćemo kad stignemo tamo. - Predugo traje!
Malo ću prezalogajiti.
Nemoj! Porezat će te. To nije hrana. On je ljubimac.
Moj ljubimac. - Što je to ljubimac? - Životinja koja se ne jede.
Mi to zovemo djeca.
Nijedan čovjek ne treba imati ljubimca. Čudno je i pogrešno.
To je... hrana! - Ne, nemojte, molim vas!
Ne to. To!
Hrana rješava sve! Pokaži mi svoje lice lovca!
Ti ne! Još si kažnjena.
Hajde, Tank.
Stopala me bole.
Izgledaš napeto. - Nisam napeta.
Ljuta djevojka želi raditi ono što radi.
Nisam bio spreman.
Drži se, Tank, stižem.
Zašto ovo radiš?
Što to oni rade? - Love.
Bježi od mene!
Ne, ozbiljno, što to rade?
Imaš puno jaja, samo napravi drugo.
Samo ti likuj!
Evo. Tko će škorpiona?
Što se dogodilo jajetu i ptici?
Znate, pobjegli su nam. Ali,
kada me je ptica nagazila i zakucala me u zemlju,
škorpion me je ščepao, i znate, jedno je vodilo drugome
i evo nas, jedemo ga.
Svi sretni. - Nije dovoljno!
Nije dovoljno! Hoću još! Treba mi još! - Pogledajte to.
Neće mene pojesti, zar ne?
Ti si previše mršav. Ako bi nekoga pojela, to bi bio...
Mama! Ukočila je ćeljust!
Dajte štap! Dajte štap!
Bježi od mene! Ti si bolesno staro čudovište!
Požuri! Stavi joj štap u usta!
Drži je čvrsto! Upotrijebi kamen!
Aga, da li bi ju udarila po nogama?
Zašto se kotrljaš? - Samo želim nešto pojesti.
Dobio si bubu za večeru. Mnogo buba!
Molim te! Dopustit ću ti da mi pomogneš loviti.
Stvarno? - Ne čekajte me!
Svuda su po meni. Ispričajte moju priču.
U redu. - Kako ovo zoveš?
Zamka. - Što ona radi?
Pa...
Koliko dugo si bio sam?
Što ćemo raditi?
Kako glumiš?
Dobra si u ovome.
Oprosti. U redu je. - Oprosti ti.
To je moja ruka. - Dobro, mičem ju...
Nije stala u tvoju zamku. - Opazio sam!
Gdje je Ip?
Sjajna je.
Ip! - Tata, nemoj!
Ovo je lavina ukusa!
Izgleda da nećemo imati ni ostatke.
Što su ostaci?
Znaš, kada imaš puno hrane, imaš i ostatke.
Nikada nemamo toliko puno hrane.
Grag, što kažeš na priču?
To je dobra ideja. Što kažete na priču?
Da, priča. Ispričaj nam priču!
Nekada davno, postojaše mala tigrica
koja je živjela u pećini sa svojom obitelji.
Imali su puno pravila. Ali važno i prosto pravilo je bilo
da nikada ne napuštaju pećinu noću.
Vrata su bila toliko teška, pomislili biste da je to lako zapamtiti.
To je tako lako zapamtiti. - Znam.
Ali dok su svi ostali spavali,
izašla je bez obzira na to. - Ne! - Da!
Kada je to učiila, pećina je uništena
i svi su morali poći na ovo usrano putovanje
sa nekim čudakom koga su upoznali,
i umrli su!
Kraj!
Nisam to očekivao.
Moje priče nikada ne završavaju tako.
To! Dvije priče za jednu noć!
U redu. Ali neće biti dobra kao Gragova.
Nekada davno postojaše divna tigrica.
Živjela je u pećini sa svojom obitelji.
Otac i majka su joj rekli: "Možeš ići kamo god želiš,
ali nikada blizu litice jer bi mogla pasti."
I umreš. Dobra priča.
Kada nitko nije gledao, otišla je blizu litice,
što se više približavala rubu,
mogla je više čuti, više vidjeti, više osjetiti.
Konačno, stajala je na samom rubu,
i vidjela je svjetlo. Nagnula se da ga dotakne,
I okliznula se! - I pala je.
I poletjela je!
Gdje je odletjela?
U "Sutrašnjicu". - "Sutrašnjicu"?
Na mjesto sa više sunca na nebu nego što možete izbrojiti.
Bilo bi tako svjetlo. - Mjesto koje nije kao danas ili jučer.
Mjesto gdje su stvari bolje.
"Sutrašnjica" nije mjesto. To je... To je...
Ne može se vidjeti. - Da, stvarno. Ja sam ga vidio.
Tamo idem.
Zatvorit ćemo oči i spavat ćemo.
Kada se probudimo pronaći ćemo mjesto sa onim što želimo.
"Sutrašnjicu"? - Pećinu.
To je bilo zamalo. Skoro smo se strmoglavili.
Pazio sam. Bili smo dobro. - Moramo se brže kretati.
Imate li vi bilo koju drugu brzinu, osim "tumaranja"?
Ovog trena ću prihvatiti i "geganje". - Imaš li minutu?
Kako je tigrica letjela? - Samo surađujem kada sam izvan balvana.
Na taj način sam zabavan. - Prepusti to meni.
Hej, Tank, imaš pauka na licu.
On bježi!
Nemojte stati na ono čudno šiljato kamenje!
Misliš na ovo kamenje?
Ne stajte na ovo kamenje! - Makni se, djevojčice.
Halo? Nitko ne sluša! Ne hodajte po njima!
Odmah se vraćaj!
Ode naša šansa za preživljavanjem!
I naš balvan.
Dobro!
Skakanje ne pomaže. Samo nakratko, ali ne bude bolje.
Ne hodajte na rukama. Ruke uopće ne pomažu!
Mogu vam pomoći, ali moramo napraviti neke promjene.
Putovanje u balvanu je prošlost. Pusti balvan.
Sada ga odgurni.
Dalje.
Stvarno? - U redu, pametni Momče.
Što sada?
Dobre ribice, dobre ribice.
U redu. Sada možeš pogledati.
Obožavam ih! Ali gdje su mi stopala? - Još su tu.
Dobro.
Stvarno si teška. - Stvarno?
Hvala ti.
Hej, stari!
Ustala je. Dobro smo. Ja sam dobro.
Sjajne su cipele. Odakle ti dolaze takve ideje?
Ja ga zovem "mozak".
Prilično sam siguran da odatle dolaze ideje.
Tata, ja nemam "mozak".
Dobro nam je išlo i bez "mozgova" dosad.
Pećinskim ljudima nije potreban "mozak".
Imamo ovo.
O tome ti pričam. Ideje su za slabiće.
Sada pođimo na tu Planinu!
Obožavam ih. - Dobre ribice, nemojte mi jesti stopala.
Kako je tigrica letjela?
Skočila je na sunce i odjahala u "Sutrašnjicu".
Ne, ne, ne!
Bok, tata!
Zbogom, tata.
Vidjeli ste i ranije kišu, zar ne? - Ne izlazimo često.
Ip, izgleda opasno. - Tata,
to kažeš za sve.
Budi oprezna. - Stvarno? Dobro.
Ne, ne, ne! Nije to lijepo!
Onda medved reče:"Tvoja pećina?
Ovdje odlažem kosti još od prošlog tjedna."
Smiješna priča. - Nije to priča, to je šala.
Što je to šala? - Znate, nešto što izmišljate
da vas nasmije.
Evo jedna za tebe. - Hvala. - Jedna za tebe, a ova je za tebe.
U redu. Dosta.
Ne kužim, zašto djeci treba školjka? - Ako neko upadne u nevolju,
možemo pozvati jedni druge. - Kažeš da se trebamo razdvojiti?
Možemo isprobati više putova odjednom.
Tako ćemo najbrže proći. - Croodsi se drže zajedno.
Tvoj način nije siguran. - Mogu oni to.
Možemo mi to, tata. - Ne, ne, ne, ne!
Moj posao je da vas zaštitim, ja sam još glavni
i mi se nećemo razdvajati.
Osim vas dvoje. I to je konačno!
Halo? Halo? Da li su svi dobro?
Dobro smo, Grag. - Tata, malo šizim.
Samo mi reci što da radim. Što da radim sada?
Ostani gdje si! Pronaći ću te! - Ne! Previše je sporo!
Svi neka krenu naprijed, i izaći ćemo.
Tata?
Vrijedi. Dobro.
Zapamtite. Uvijek se plašite.
Možeš ti to!
Bit će dobro, bit će dobro. Onesvijestit ću se.
Sandy! Sandy!
Daj mi drugi.
Ispalo ti je ovo.
Pođi sa mnom.
Evo, dečko! Hvataj!
Bako?
Mama?
Grag?
Ja ću otići po njega.
Dobar dečko. Tko je moj dobar dečko?
Da, ti si. Vidi ti njega. Treba ti ime? Hoćeš li ime?
Zvat ću te Douglas. Znaš li izvoditi trikove?
Prevrni se! Hajde, Douglase, prevrni se!
Dobar dečko, Douglase!
Jednom sam bila zaljubljena. Bio je lovac.
Ja sam bila skupljačica. Bio je to priličan skandal.
Hranili smo jedno drugo bobicama. Plesali smo.
Onda ga je moj otac zakovao kamenom, i prodao me je vašem djedi.
Croodsi! Silazite dole!
Grag, dobro su. Momak je sa njima.
O, Momak je sa njima. Dobro.
Hvala ti što si podijelila zanimljivu vijest u vezi sa Momkom.
Dobro. Idem ja gore.
Zašto nam se ne pridružiš kada ne budeš bio teško zanovijetalo?
Gomila za spavanje?
Što kažete na priču, a?
Bilo tko?
Onda je Tork rekao, "Znam, ja sam nacrtao."
Znam da ti je bilo teško da nas povedeš, ali,
proživjeli su najbolji dan u svojim životima.
Hvala ti na tome.
Želim vam nešto pokazati.
Više sunca na nebu nego što ih možeš izbrojati.
Svako sunce koje prokrstari našim nebom, stane tamo da se odmori.
"Sutrašnjica"! - Tamo ćemo biti sigurni.
Idem sa Momkom. - Ne, ne moja djevojčica.
Pođite sa nama. - Ne mogu bez Graga.
Jedno od nas može. Računajte na mene.
Stvarno, mama?
Grag nema ideju kako nas zaštititi. U stvari, nema nikakvih ideja.
Ne, to nije točno. Što kažeš kada je jednom on...
On... - Priznaj sebi.
Da mu ideja stvarno padne na pamet,
ja bih pretrpjela srčani udar i umrla!
Grag? - Tata? - Tata?
On je veliki čovjek. Kako može tek tako nestati.
Čekaj! Pitajmo onu ružnu ženu da li je ona vidjela tatu.
Nisam ga vidjela.
Što to radiš? - Bio sam budan cijele noći.
Sve ove ideje su mi samo nadolazile.
Da li je to zmija? - Remen, nov i unaprjeđen!
Čak se i sam steže! - Što ti je to na glavi?
Zove se očaj. - Zovem je perika što se rimuje sa Grag.
A ovo... se zove "vožnja", rimuje se sa Grag.
To se ne rimuje. – Odvest će nas na mjesta brže od cipela.
Da! Pokušaj me pratiti!
Kamo sreće da ja imam "vožnju". - Slikanje je stvar prošlosti.
Ovo zovem "fotografija".
Napravi to opet. Mislim da sam trepnuo.
Zovem ih "naočale". - Sunce više ne smeta mojim očima.
Odakle ti sve te sjajne ideje? - Pošto nemam mozak,
dolaze mi iz "trbuha" odozdo i onda se penju u um.
Grag, moramo se nastaviti kretati. - Vidite, imam ideje, misli!
Poput ovoga. Zovem ga "pokretni dom". Zar nije sjajno?
Ovo je "lift". - Mama?
Znam, nije dobro.
Skoro da mi ga je žao.
Ne, nije.
Što pokušavaš učiniti, Grag?
Mislio sam da ako imam ideje poput Momka,
možda bi me Ip slušala.
Možda ne bi željela otići sa Momkom.
O, Grag. O tome se ovdje radi?
I također sam mislio da će to ubiti tvoju majku, pa...
znaš, dvije muhe jednim udarcem.
Stigli smo!
Pećina! Svi unutra! Hajde! Požurite! Idemo! Ulazite!
Ne!
Nikakve više pećine, Grag. - Što?
Skočit ćemo na sunce i odjahat ćemo u "Sutrašnjicu" sa Momkom.
Čekaj, čekaj! Svi ćete to učiniti?
Tank? - Žao mi je, tata.
Moraš se prestati brinuti za sve nas.
Moja dužnost je brinuti, slijediti pravila.
Ta pravila ovdje ne prolaze! - Održala su nas u životu!
To nije bilo življenje, to je bilo samo neumiranje. Postoji razlika.
Aga, svi vi, morate me saslušati!
Bili bismo mrtvi da smo te poslušali!
Sada moramo slijediti Momka.
Momka? - Momče, trči!
Ovo je besmisleno! Ističe nam vrijeme!
Sve se raspada, ti si nerazuman i kontraproduktivan.
Velike riječi koje me ljute!
Samo ti pričaj! - Kontra-mjere!
Sjećaš se kakav si bio jutros? Promijenio si se,
sjećaš se? Čovjek sa idejama? Moderan čovjek?
Ja sam pećinski čovjek! - Ne, ne, ne, stani!
Ne! Što je ovo što te spašava od mojih udaraca?
Katran. - Ne! - Molim te...
Ne, moram se vratiti kod njih! - Moraš prestati...
Prestani se meškoljiti. - Neću! - Grag, stani!
Niko se iz ovoga ne izvlači. Vjeruj mi.
Znam to.
Tvoja...? - Obitelj.
Da.
Žao mi je.
Bio sam mali kada se to dogodilo.
Posljednje što su mi roditelji rekli bilo je:
"Ne skrivaj se, živi.
Prati sunce, uspjet ćeš stići u "Sutrašnjicu"."
Pratio si svjetlost. Moja kćer puno sliči na tebe.
Ne. Na tebe sliči.
Voli te, ali ti to stalno zaboravlja reći,
kao što i ti zaboravljaš reći njoj.
Valjda, bio sam samo zaokupljen time da ih sve održim u životu.
U redu je, to očevi rade.
Tako je, i ne možemo ih održati u životu odavde.
Treba nam jedna od tvojih ideja.
Hajde, možeš ti to.
Remen, aktiviraj Hitan generator ideja!
Imam ideju!
Opa! - Da. Znam. Ali,
daje sve od sebe sa onim što ima. Idemo.
Eno ga.
Remen, želim romansu, dramu, iskrenost.
Impresioniraj me.
Vidi nas! Na nas je red. Počnimo!
Ne približava nam se. Mislim da naša lutka ne izgleda dovoljno uplašeno.
Uplašeno? Pokazat ću ti kako!
Daj mi te štapove za glumu!
Drži se!
To! Uspio si!
Grag! - Tata!
Dobro smo!
Da, dobro smo.
Grag, ti odluči.
Vodi nas u "Sutrašnjicu".
Požurite! Hajde! Možemo uspjeti!
Bio si u pravu! - Eno... Eno ga!
Sunce! Možemo mi to! Možemo na njemu odjašiti u "Sutrašnjicu"!
Trčite!
Ja... Ne razumijem. Sunce je bilo tu! Bilo je tu!
Moramo se vratiti u pećinu! Požurite!
Požurite! Držite se zajedno! Samo nastavite! Krećite se!
Držite me za ruku! Tank, hajde! Idemo! Ostanimo zajedno!
Hajde da... Grag, što nije u redu sa tobom?
Grag, umrijet ćemo ako ostanemo ovdje!
Grag, slušaj me! Moramo se vratiti u onu pećinu.
Nema više mraka. Nema više skrivanja.
Nema više pećina!
Koja je svrha svega ovoga?
Da pratimo svjetlost.
Ja se ne mogu promijeniti, nemam ideje,
ali imam snagu.
Sada, to vam jedino treba.
Ne! Ne znamo Što je tamo! Možda je ništa. Previše je riskantno!
To je šansa.
Riskirat ću.
Znaš, htio sam te baciti otkako sam te upoznao.
To je šala, zar ne? - Što je šala?
Uspio je!
Uspio je.
Tank, tvoj je red. - Ti nećeš doći, zar ne?
Kada ti uspiješ, i ja ću.
Dobro si postupio.
Tatice.
Bako. - Bez lažne sentimentalnosti. Samo me zafrkavaj!
Stani! Danas si me iznenadio! Tupko.
Još sam živa!
Vrijeme je da kreneš. - Ne! Imam ti mnogo toga za reći.
Moram dovesti u red mnogo stvari, a nemam vremena. - To mogu ja.
Ovo je ugodno.
Kako ga zoveš? - Mislio sam da ga nazovem "zagrljaj"(hug)
jer se rimuje sa Grag.
Ali... možeš ga preimenovati ako želiš.
Ne, ne, sviđa mi se "zagrljaj".
Volim te.
I ja...
Tata,
plašim se! - Nikad se nemoj plašiti.
Onamo! Vidim ga!
Hej! Uspio sam!
Povuci se! Povuci se!
U nevolji su. Držite se! Stižem!
Kako da pređem? Moram razmisliti.
Što bi Momak učinio? Što bi Momak učinio?
Što bih ja učinio?
Drži ovo.
Ja... imam...
ideju!
Trči!
Douglase! Hej, znam ga!
Držite se!
Ovdje nije sigurno.
Razgovarat ću s njom.
Nisam mu imala prilike reći.
Ip, da je tvoj otac ovdje, rekao bi ti...
Maknite se sa puta!
Zvučiš isto kao on.
Maknite se s puta!
Tatice! - Uspio je!
Jaše sunce...
ali ne baš dobro! - Maknite se!
Grag!
Gdje je opasnost? Tko je puhao u školjku?
I ja tebe volim!
Jedan, dva, tri, četiri,
pet, šest i...
sedam.
I pola.
I osam.
Devet... - Douglase! Tata, spasio si ga!
Dečko mora imati ljubimca.
Čini se da volim mačke.
Ne!
Stvarno ovo trebate vidjeti.
Trebamo otići onamo.
To! Maknite se!
Ovo sam ja. Zovem se Ip.
A ovo je moja obitelj, Croodsi.
Ako niste skužili po preplanuloj koži i ljubimcima,
nismo više pećinski ljudi.
Odradimo to opet. Mislim da sam trepnuo.
Naš svijet je još prilično okrutan i negostoljubiv.
Ali sada znamo da će Croodsi preživjeti,
jer smo promijenili pravila. Ona koja su nas držala u mraku.
I zato što nas je tata naučio da se svako može promijeniti.
Pusti bebu!
Pa, donekle...
Odsad pa nadalje, ostat ćemo ovdje,
odakle možemo slijediti svijetlo.
Preveo: drvet