www.yifysubtitles.com
Este prima mea subtitrare, deci scuze pentru eventualele greșeli.
- Ți-ai luat totul? - Da.
O să te joci tot zborul său o să citești ceva?
Probabil c-o să citesc puțin.
Dacă o să-ți scriu vreun e-mail să nu-ți fie teamă să-mi răspunzi.
N-o să mori dacă îi spui tatălui tău la ce te gândești...
sau ce se mai întâmplă. - Da.
Dacă vrei, putem încerca să vorbim pe Skype odată pe săptămână.
În regulă.
Ți-ai luat desenele pentru proiectul la științe?
- Da, așa cred. - Că veni vorba, au ieșit foarte bine.
- Chiar foarte bine. - Mersi.
- Ți-ai încărcat laptopul? - Da.
Ce crezi că o să faci prima dată când ajungi acasă?
Nu știu.
Apreciez conversația pe care o avem.
Răspunsurile tale sunt așa de... - Ce?
Continuă să repeți la pian. Ești foarte bun și petrec foarte mult timp la școală.
Ține minte că muzica e ceva ce-ți va folosi în viață.
- Vrei chestiile cu susan, nu? Sunt chiar bune.
Da.
Probabil o să ajung acolo în octombrie.
Voi încerca să-ți văd primul recital și poate prind și meciul de fotbal.
S-ar putea să nu joc fotbal anul ăsta.
Ar fi o greșeală mare, crede-mă.
- Nu sunt chiar așa bun. - Ești destul de bun. Chiar ești.
Am pierdut antrenamentul de vară și șansele să joc sunt minuscule.
Spune-i antrenorului care e situația.
Tatăl tău locuiește în Europa și vroiai mult să fii acolo.
Dă vina pe mine. Părinții mei sunt de rahat, dar eu sunt serios.
Dar nu sunt serios, tată. Nu-mi pasă atât de mult.
Nu trebuie să te decizi chiar acum. Mai gândește-te.
Tot ce spun e că sportul de echipă e important.
Am ajuns.
- Îmi place aeroportul ăsta, ție nu? - E super.
Da, e grozav. Ești dornic s-o vezi pe mama ta?
- Da, și pe prietenii mei. - Unde sunt permisul de îmbarcare, biletul?
Ești în regulă cu escală asta?
- Am mai făcut asta. - Da, dar escală asta e mai complicată.
Ține minte că la aterizare să-ți păstrezi locul
și cineva te va lua și te va duce la poartă.
- Nu este o problemă. - Bine.
Se pare că trebuie să facem treaba asta.
Vino-ncoace.
O să fac tot posibilul să ajung la recital.
Nu m-aș strofoca.
- De ce spui asta? - Nu sunt rău, dar
ar fi mai ușor dacă n-ai veni la recital. - Cum așa?
Ar fi bine dacă m-ai vizita în alt weekend.
Vreau să te văd cântând.
- E din cauză că mama te urăște foarte mult.
Ar fi foarte stresată dacă ai fi acolo și ar fi tensionat pentru mine.
Oricum n-am avea mult timp împreună.
Nu-ți fă griji, găsim noi soluții. Nu vreau să te îngrijorezi.
Știi cât mi-a fost dor de tine, da?
De ce crezi că încă mă urăște așa de mult?
Nu știu.
Cred că-l urăște pe Daniel mai mult decât pe tine.
Nu-ți fă griji, găsesc eu o soluție.
- Ar trebui să facem asta. - Nu pot face nimic să te ajut?
Nu știu.
- Dar știi că te iubesc, nu? - Da!
Da, știu. Asta a fost cea mai frumoasă vară din viața mea.
- Chiar așa? - Da.
Și a mea, vezi? Ți-am spus că treaba cu Grecia o să fie grozavă.
Și a fost.
- Te iubesc, băiete. - Și eu te iubesc, tată.
Strânge-mi mâna.
Pa.
- Ce se întâmplă? - Au votat împotrivă.
Ce anume, turbina eoliană?
Șase luni cu oamenii ăia. Toți erau pentru,
erau de acord, că era perfect pentru regiune.
Și ce s-a întâmplat?
Acum au decis că nu le place cum arată pe deal.
- Cică strică priveliștea. - Am crezut că era rezolvat totul.
Era. Practic era.
- Pot face asta? - Sigur. Au făcut-o. Gata. S-a terminat.
Îmi pare rău.
Nu-i nimic. E doar frustrant. Nu mai suport.
- O să accept slujba aia. - Nu, nu vrei să lucrezi pentru ei.
- De ce nu? - Pentru guvern?
Cred că guvernul ăsta e diferit.
Avem nevoie de legi. Doar așa se va întâmpla ceva.
Nu e singura cale. Făceați treabă bună.
M-am gândit la asta și e singura cale.
Lasă-mă să-ți amintesc că nu-ți place tipul ăla.
Cât timp ai lucrat pentru el, te-ai plâns în mod constant.
O fi el un nenorocit, dar își face treaba.
Așa o să fiu de acum.
O nenorocită. Gata.
Când mă uit la tipul ăla, tot ce văd este ambiție.
Îmi pare rău, nu am încredere în el. Motivul pentru care este profitabil
este că lumea îl pupă-n fund.
- Nu-mi pasă de el. - Cred că o să te fii nefericită,
cu toată politica și compromisurile. - În fine.
Am decis deja. M-am săturat să fac bine, să urc bolovanul pe deal
și să mă uit cum cade înapoi.
- Nu ăsta era tipul care arunca creioane în asistenți?
Ar fi trebuit să accept jobul ăsta acum un an.
Eram speriată de volumul de lucru, dar cred că e cea mai bună ocazie.
Sunt mai mulți bani și o să o fac. - Ești sigură?
Nu, nu sunt sigură de nimic.
Ce o să se întâmple cu toți dacă plec? Ca Françoise. Ei se bazează pe mine.
Ce crezi?
Să accept sau nu?
Nu, nu, nu am o părere.
Nu vreau să faci alegeri pripite, pentru că nu a mers treaba cu turbină.
Nu e doar asta. A fost în fața mea toată vara.
- Știu asta. - Ar trebui s-o fac. O s-o fac.
- Atunci fă-o. - O să o fac. Bine?
Doamne, aș vrea ca lucrurile să fie mai simple.
Dacă plec greșesc, dacă stau greșesc.
- Întotdeauna ai de ales. - Da, întreaga lume e o greșeală.
Avem și noi o vacantă în sfârșit și fetele sunt bolnave pentru două săptămâni.
Cu fiul perfect care locuiește foarte departe.
Sau iubirea vieții tale, care nu poate să
curețe după el sau să învețe să se bărbierească
Cine-i ăsta? Nu vorbești de Căpitanul Curățenie de aici, nu?
Căpitanul Curățenie? Care a lipsit toți anii ăștia.
La ce te așteptai în momentul ăsta?
Doamne...
Uite-te la ele, sunt așa drăguțe, arată ca niște siamezi.
- O să pozez asta. - A terminat Ella mărul?
O să iei mâncarea de la gura copilului?
- Da. - Bine.
- Este maro. - E un punct aici.
Ella, asta e dovada că tatăl tău îți fură mâncarea.
Dacă o să devii bulimică sau anorexică,
nu este vina mea, nu o învinui doar pe mama, bine?
Ella, ăsta e mărul familiei. Te învăț cât de important este să împarți.
Te iubesc, dragă.
Ce drăguț. Fetelor, voi o să țineți minte altceva fată de noi.
Cu siguranță.
Observ asta la mama mea. Își amintește copilăria mea altfel decât mine.
Te rog nu mă mai filma.
O iubesc pe mama ta. Ești prea dur cu ea.
Pentru că ai pierdut anii nasoli, ai prins perioadă bună.
Că veni vorba, ți-am povestit despre pisicuța mea Cleopatra?
Cred că ți-ai fi amintit, dacă ți-aș fi zis.
Când eram mică, aveam o pisică pe nume Cleopatra.
În fiecare primăvară sărea gardul și rămânea gestantă
și de fiecare dată rămânea cu exact doi pui.
Două pisicuțe. De fiecare dată, anual, două pisici.
Este uimitor. Apoi într-o zi, aveam cam 30 de ani
luăm prânzul cu tata și îmi aduceam aminte de micuța Cleopatra,
la care el: Cel mai greu lucru pe care a trebuit să-l fac
a fost să omor pisicuțele alea drăguțe.  Și eu m-am mirat.
Am aflat după, fii atent aici,
Câteodată făta 7 pui,
dar lua 5 din ei și îi punea într-o pungă cu eter.
- E teribil. - A fost...
Uitase minciuna pe el și mama mi-o ziceau despre pui.
Cum se decidea pe care vroia să-i omoare?
Chiar l-am întrebat asta. Îi luai pe cei mai pufoși și drăguți?
Și a început să plângă, săracul.
Spuneai că o să oprim, vroiau să vadă ruinele.
- Trebuie? - Ella vroia asta.
Chiar vrei să le trezim?
Când ne întoarcem la aeroport, o să le prindem.
- Știi că n-o să fie așa. - Probabil că nu.
Adio ruine antice! Până la urmă ce așa grozav la voi?
Ai văzut una, le-ai văzut pe toate.
Suntem părinți de rahat. Ar fi trebuit să oprim.
E cultură. Întoarce.
Trebuie să le dăm personalitate copiilor într-un fel.
Îi învățăm ceva important:
Dacă dormi, pierzi lumea.
Și când o să fie la dezintoxicare pentru 10 ani de dependentă de cocaină și viteză
o să spună că nu le convenea să doarmă,
pentru că tatăl nostru spunea că dacă dormi,
pierzi și asta ar fi vina ta, din nou.
- Suntem părinți de rahat. - Știu.
A fost nasol să-mi iau la revedere de la Hank.
De ce? Era supărat?
Nu. A spus că a fost cea mai bună vară din viața lui.
E minunat. Nu mi-aș face griji pentru el.
Am vorbit o grămadă. Știi care sunt preocupările lui în viață?
Care?
Coșurile și felul în care-l percep fetele.
Așchia nu sare departe de trunchi.
Eu nu sunt așa.
Doar la asta te gândești!
- La ce? - Femei!
Nu mă plâng, primesc destulă atenție,
dar tot timpul faci ochi dulci femeilor. - Nu le fac ochi dulci.
Fac dragoste cu ele cu privirea mea.
Îmi place tipul spaniol, sau este grec?
Nu știu de unde sunt, dar sunt foarte păros.
Cred că Henry...
- Ce? - Fata aia, Melina.
S-a îndrăgostit, dar...
Glumești? De ce crezi că a spus că a fost cea mai bună vară din viața lui?
Pentru că el și cu mine ne-am distrat?
Crezi că s-au sărutat?
Da, s-au sărutat. I-am jurat discreție, dar mi-a spus că s-au sărutat
Ce a spus?
- N-ar trebui să spun nimic, așa că tac. - Haide.
Mi-a spus că era îngrijorat de sărut.
Cu limbă, fără limbă.
Era așa drăguț, emoționat, roșu la fată, își mușcă falca.
Deci el și cu Melina erau pe bune. Ce-o să se întâmple acum?
Nu știu, trebuie să fie prieteni, Facebook, o să tină legătura o perioadă.
Ce-ar fi dacă ar petrece toată viața împreună?
Ești așa de banal. Câteodată de parcă...
Ce ești? O fetiță de 12 ani?
Prima dragoste, îți aduci aminte cine a fost?
Da, îmi amintesc. Ai fost tu.
De parcă erai virgin la 23 de ani.
Am spus prima dragoste, nu prima experientă sexuală.
Adică eu sunt prima femeie de care te-ai îndrăgostit vreodată?
Da, prima de care m-am simțit conectat.
Ce? N-am fost prima ta iubire?
Nu, sigur că nu.
Am crezut că am fost.
- Jesse, încetează, e stupid. - Nu e mare scofală.
- Câți ani ai? Haide! - 41 de ani.
Ce încercai să mă convingi în noaptea aia.
Sunt blocată cu un adolescent american.
Nu-mi vine să cred, trebuie să facem toate treburile mai târziu?
Înseamnă foarte mult pentru Patrick.
Ariadni și Stefanos probabil se pregătesc acolo.
Copiii mai vor să se distreze încă o dată.
O să fie distractiv.
Mă refer la hotel, mai târziu.
Nu sunt sigură că vreau să merg. Bună dragă.
Da.
Bine.
E în regulă.
Sună-mă din Londra. Zbor plăcut. Pa.
Le spunea să oprească totul. Erau aproape să decoleze.
Și i-am spus să mă sune din avion. Nu-mi place când trebuie să zboare.
Ce?
- Ce este? - Nu știu...
Nu cred că mai pot să continui așa.
Ce?
Fiecare vară, fiecare Crăciun.
- Este incomod. - N-ar fi așa rău,
dacă l-aș trimite la un internat sau ceva.
Dacă maică-sa și cu mine ne-am fi înțeles mai bine.
Este ca și cum l-am trimite înapoi deasupra linilor inamice.
Chiar m-a lovit de data asta. O să fie boboc la liceu.
Încă 4 ani și o să fie pe cont propriu.
Poate că asta e bine, mai avem 4 ani de îndurat...
Este crucial acum. Am impresia că ar trebui să fiu acolo pentru el.
Acum ori niciodată, știi?
Nu, la ce te referi?
Am crezut că va sfârși locuind cu noi, cândva de-a lungul timpului.
Timpul a trecut așa repede, și acum uite-ne, este la liceu.
Sunt fete și până să te dumirești înscrieri la facultate.
Ai dreptate, poate e timpul să-i spui mamei lui toate astea
și s-o întrebi dacă poate locui cu noi.
- I-ar plăcea asta! - N-o să se întâmple asta.
N-o să-mi dea niciun lucru de care nu e obligată legal.
- Vrei să-l sun iarăsi pe avocatul ăla? - Nu, nu-mi place tipul, e groaznic.
- S-o sun eu pe mama lui? - Nu, te rog. Niciodată.
Puștiul nici măcar nu știe cum să arunce o minge de baseball!
Cui îi pasă.
Se ghidează cu cotul. Aruncă ca o fată.
Nu e vina ta.
Este vina mea. Un tată ar trebui să te învețe asta.
Pur și simplu nu-i place baseball-ul, nu poți să-l învinuiești.
E doar un exemplu. O metaforă pentru totul.
Împlinește 14 ani și trebuie să fie cu tatăl lui.
Jesse, nu mă mut în Chicago.
Ți-am cerut asta? De unde ți-a venit. Doar gândesc cu voce tare.
Ăsta e singurul lucru pe l-am promis că nu o să-l fac.
- Ridic ochii și îl fac. - Ascultă. Ești un tată minunat.
Iubește relația pe care o aveți, iubește scrisorile pe care i le trimiți.
Nici măcar nu citește scrisorile.
Bineînțeles că le citește, doar că nu le laudă cum vrei tu.
Știu doar că dacă pierd anii ăștia, nu-i mai recuperez.
O, Doamne!
Ce?
Aici se termină.
Despre ce vorbești?
- Așa încep oamenii să se despartă. - Dumnezeule!
- Nu, nu. - Doar ce ai sărit de pe stâncă.
Marchez asta ca ziua în care ai aprins fitilul la bomba cu ceas
care ne va distruge viețile? - În primul rând,
nu aprinzi o bombă cu ceas, o armezi. Are cronometru, de-aia ticăie.
Știi ce? Ticăie chiar acum. Uite așa se întâmplă.
Ești nefericit, dai vina pe partener. Crește necazul, totul se prăbușește
Și te desparți. Atât.
- Faci asta ca să mă oprești. - Deloc!
Nici vorbă! - Ba asta faci.
Sunt chiar surprinsă că am rezistat atât de mult.
- Glumești, nu? - Nu.
Glumesc și nu prea.
Asta este.
Era închis.
Știi ce dragă, o să le vedem când ne întoarcem la aeroport.
Exact, o să plecăm devreme, da?
Da.
Unde e mărul meu?
Mărul tău...
Nu?
- Dă-mi lista. - Nu e la mine.
E în portofelul tău și portofelul tău...
Eu sunt generalul.
Generalul, da?
Soldat Curățenie, nu atinge nimic!
Unde este echipa mea?
Cel roșu.
Ardei!
De fapt le-am citit pe amândouă. Prima se numește
Atunci și a două Acum.
Nu, prima este Acum și a doua Atunci.
Avem o glumă în familie.
Acum ne-a unit
și Atunci ne-a plătit apartamentul.
Trebuie să fie ciudat pentru Celine felul în care apare în carte, nu?
- De ce? Cred că s-a obișnuit. - Dar a doua este sexy.
Când el pierde avionul, acoperă ferestrele și fac sex zile-n șir
ca și cum n-ar mai fi o altă zi. Chiar ați făcut asta?
Ați făcut asta, nu?
Ai citit a treia carte a lui Jesse? E chiar mai bună decât primele două.
Cu siguranță a durat mai mult decât amândouă la un loc.
Pe a treia n-am citit-o. Mi-a dat-o soția, dar este un pic cam lungă pentru mine.
Până și titlul e lung. Care e?
Distribuția temporară a unei producții prea mult rulată, dar prea puțin văzută
a piesei numită Efemer
Exact ce spuneam.
Nu ești singur. Toată lumea a spus că e prea lung.
Este o carte mai bună, mult mai ambițioasă.
Ce a spus?
Spune că îi plac toate cărțile tale.
Îi plac.
Iubesc locul ăsta, este minunat, roșiile astea sunt minunate.
Pot să le miros și miros așa bine.
Patrick e foarte mândru de ele.
Știu că e stupid, dar înainte
să părăsim Parisul eram emoționată de venirea noastră aici
Acum suntem pe cale să plecăm și nu vreau asta.
- De ce erai emoționată? - Chiar, de ce?
Locul ăsta e plin de mii de ani de mituri și tragedii
și am crezut că ceva tragic o să se întâmple.
Credeai că minotaurul o să-ți mănânce copiii.
Da.
Exact.
Cât am fost aici, am avut
ideea asta, despre un grup de oameni diferiți
cu tot felul de anomalii cerebrale.
Cartea ar reprezenta o zi din viața lor.
Din punctul de vedere al fiecăruia.
De pildă este o femeie bătrână cu o boală care te face să simți
că ești într-o stare continuă de deja-vu.
Orice experientă are, simte că a mai făcut asta înainte.
Ar putea fi aici cu noi în timp ce vorbim
arătând cât se poate de normal, nu?
În sinea ei și-ar zice: Nu a spus asta deja?
Nu am fost aici ieri, și am avut exact aceeași discuție?
- Exact ca un deja-vu? - Doar că e continuu.
Asta e chestia, orice ar face,
un mic dejun, un ziar, un film
este convinsă că a mai făcut asta.
Este o boală reală?
Da, se numește deja... Este reală, dar nu pot s-o pronunț.
Mai sunt alte două personaje cu extreme de recunoaștere facială.
Este un tip care nu-și recunoaște soția pentru 20 de ani.
Se uită în oglindă și se simte deconectat de ce vede.
Și celălalt personaj este exact opusul. O soție de vârstă mijlocie
Cu o memorie exactă a tuturor fetelor pe care le-a văzut vreodată.
Locuiește într-un oraș mare, dar pentru ea pare unul mic.
Trece un taximetrist și își spune: Ăsta e șoferul
care m-a lăsat la Piața des Vosges acum trei Crăciunuri. 
O bătrână mergând pe stradă,
își spune: Ea s-a așezat la două scaune de mine în metrou anul trecut. 
Deci orice persoană vede, se simte apropiată și legată de ea.
Eu sunt ca primul tip. Nu sunt legat de nimic mai tot timpul.
Achilleas! Anna!
Uită-te la puști, are cea mai fericită vară dintre toți.
Spuneai de trei personaje, nu?
Nu sunt doar trei personaje, este un întreg grup de oameni.
Lucrez la un capitol chiar acum, despre un tânăr grec pe nume Achilleas.
- Eu? - Este numit după tine.
Tipul ăsta este prins într-o buclă.
Tot ce vede este natura efemeră a oricărui lucru.
Se uită la mare și se gândește la ziua când va fi uscată și acoperită cu fosile.
- Sună un pic pretențioasă pentru mine. - Nu, n-o să fie pretențioasă, promit.
O să fie amuzantă. Foarte amuzantă
Ia o carte și imediat se întreabă cine va fi ultima persoană care o va citi?
- Asta e amuzant? - Câteodată gândesc așa.
Deci nu este încântat de sâni, mașini, băutură, nimic?
Se gândește doar la moarte. - Nu chiar.
Este ca o transformare, ca și cum ar vedea foarte departe în viitor.
Îmi place ideea asta pentru un roman,
dar ar trebui să adaugi un personaj bătrân ca mine.
Un biet neghiob care nu-și aduce aminte ce a mâncat la micul dejun,
dar încă aude ce piesă cânta
când Sheila Campbell dansa la bustul gol pe barul la Jurees când avea 14 ani.
Asta ar merge.
Ai oamenii ăștia pierduți în timp, da?
Care este legătura? O să facă sex? N-ai nevoie de ceva de genul ăsta?
Nu s-au pierdut în timp. Este vorba de percepție.
Asta e chestia, mă gândesc să plasez tot romanul la film.
Fiecare personaj intră în contact într-un fel sau altul cu filmul Pe chei.
Ai văzut Pe chei?
- Cu Brando? - Primul capitol al cărții,
este weekend-ul premierei în Times Square în 1954.
Bătrâna cu deja-vu continuu
intră la proiecția de dimineață, doar că tot timpul se gândește
N-am văzut asta deja?
În alt capitol este 1979, clasa de film Paris,
Apoi avem o retrospectivă a lui Kazan în Munchen în 1993.
Păi ăsta e timp... Cum să nu fie timp?
Este timp, dar este mai mult percepție.
- Nu-ți place? - Cred că să fie prea lungă.
Mie-mi place. Nu-l ascultă, el face biciclete.
Trimite-mi-o în Galles.
O voi face!
În Franța umplem roșiile cu roșii și ardeii cu ardei.
Chiar așa? Pentru că noi folosim aceeași umplutură pentru amândouă.
Pentru felul în care reacționează și gustul care rămâne
Celine, asigură-te că nu le umpli prea mult,
pentru că o să dea pe afară în cuptor.
Devine neplăcut.
Te descurci bine, Celine.
Și mai ales, nu-l asculta pe Stefanos.
Pentru că n-a gătit niciodată felul ăsta sau vreun alt fel, de fapt.
Nu vă mai bateți cu cuțite!
Opriți-vă! Nu vă mai bateți cu cuțite!
Nu ne batem, negociem.
Negociere. Așa-i spuneți voi?
Este un sistem pe care-l avem.
Deci ați găsit un sistem care merge cu voi.
Credeam că se numește a avea o relație, dar
îmi place sistemul ăsta, e destul de bun.
Este gata, nu?
Obișnuiam să avem acest sistem.
Nu prea departe băieți.
Nu vreau să treacă masa asta fără să mulțumesc tuturor,
în special ție Patrick. Nu știam în ce ne băgăm pentru astea șase săptămâni.
Am primit o scrisoare de la universitate care ne invită în Sudul Peloponezului.
La pensiunea unui mare scriitor.
Sigur! De ce nu?
La aeroport, mai devreme astăzi,
Hank mi-a spus că a petrecut cea mai frumoasă vară din viața lui.
Trebuie să spun același lucru, așa că mulțumesc Patrick!
Nu doar pentru ce mi-ai făcut mie și familiei mele,
ci pentru toate felurile în care ne-ai răsplătit. Pentru Patrick!
Mulțumesc, mulțumesc. Când te-am văzut prima dată la aeroport
Mi-am spus: "Nu se poate că un om îmbrăcat așa să fie un om al scrisorilor. "
Cred că ți-am învățat secretul. Am avut mulți scriitori mari
în decursul a 10 ani, dar nici unul care să aibă o parteneră mai interesantă decât ei
Ți-am spus.
Celine, a fost frumos să te avem pe tine și vitalitatea fetelor tale aici.
Și sunt fericit că ai putut să o întâlnești pe prietena mea dragă Natalia
Al cărei soț Elias a fost ca un frate pentru mine
Îmi pare rău pentru colonel.
Mulțumesc pentru includerea mea și a Annei vara asta,
deoarece de obicei mă pune la muncă,
dar când o aduc pe Anna, mă lăsa să stau la masa adulților.
Bine ați venit la masa adulților!
- De cât timp sunteți împreună? - De vara trecută.
Ne-am întâlnit acum un an aici în ultimele zile cu bunicul
înainte să mă întorc în Atena.
- Da, ne-am întâlnit la petrecerea de sfârșit.
Jucam Shakespeare la teatru.
- Pe cine jucai? - Eram Perdita, Poveste de iarnă.
A fost fantastică, mai știi Patrick că am fost acolo?
"Dansezi și aș vrea să fii un val de mare mișcându-te în neclintirea ta. "
Felul în care ai jucat asta a fost mai bun decât tipul din piesă.
Oamenii încă vorbesc de producția aia.
Dar petrecerea de după a fost chiar mai bună. Atunci ne-am întâlnit.
- Aveam o motocicletă veche BSA. - Super.
Ne-am plimbat toată noaptea și a trebuit s-o duc înapoi la teatru
să-și ia lucrurile.
- Era în zori de zi. - N-o să uit niciodată.
Era în aer liber. Încăpeau 12000 de oameni
și acum era complet goală.
Ea stătea în rândurile din spate.
Așa că m-am urcat pe scenă
și i-am șoptit. - Acustica acolo e incredibilă.
Îi vedeam gura mișcându-se și după trei secunde
îi auzeam vocea.
Ce spunea?
E confidențial.
Apoi a trebuit să zboare înapoi în Paris după câteva zile.
- Cum țineați legătura? - Pe Skype.
Cam în fiecare zi de atunci.
Eram în pat și ne puneam laptopurile lângă perne
și adormeam amândoi.
Asta e noul romantism.
Când mă trezeam, ecranul era de obicei blocat
și fata Annei era într-o poziție amuzantă.
Pot să te întreb ceva, te rog? Când vorbiți pe Skype,
Cumva... săriți calul?
- Doamne! Ești așa vulgar! - Sunt doar un antropolog amator
interesat de lumea virtuală la nivel teoretic.
- Acum ești antropolog. - Da, pentru sexul din viitorul apropiat,
și nu inventez, dar o să trebuiască să atașezi ceva organelor genitale.
O să poți avea relații sexuale cu oricine. O să-ți poți introduce toate preferințele.
O să poți tasta exact ceea ce vrei. Marilyn Monroe șoptindu-ți la ureche.
Mi-ar plăcea asta! Da!
De ce nu?
Tot mai mult experiențele noastre au loc în lumea virtuală.
Da.
Tu ești scriitor. Cum o să te simți când
computerele o să scrie o carte mai bună decât "Război și pace"?
N-o să se întâmple asta niciodată.
Cred că este o chestiune de timp.
Probabil o să mă simt aproape ca și Kasparov.
Toți jucătorii de șah credeau că nu pot concura
cu computerele alea performante.
Inițial nimeni nu credea că un computer îl putea bate pe cel mai bun.
Unei mașinării îi lipsește acel instinct uman efemer.
Acum nici măcar nu putem concura.
Am văzut un documentar în care făceau experimente pe un șoarece.
Era cablat și putea apăsa un buton ca să aibă orgasm.
Oamenii de știință oarecum râdeau de săracă creatura.
Ignoră mâncarea și apă și nu făcea nimic altceva.
Într-un final a murit.
Cred că asta este viitorul umanității. Doar...
și moarte!
Este posibil,
dar fiecare generație credea că vor lua parte la sfârșitul lumii,
- Eu chiar cred că-l trăiesc. - Am o întrebare pentru tine, Patrick.
Cred că mulți oameni cred asta...
Suntem un fel de obsedați de plăcere,
zăpăciți de pornografie,
materialiști. Însămânțarea umanității cu tehnologia
în același moment în care computerele devin sensibile.
Corect? Deci întrebarea mea este legată de noțiunea de "sine".
Este scris la intrarea în templul lui Apollo din Delhi.
Scrie așa: "Gnothi seauton"
care înseamnă: "Cunoaște-te".
Da, dar suntem în proporție de 99% automatizați deja.
Personalitatea noastră sau chestia despre care credem că reprezintă "sinea"
este doar o fracțiune din ceea ce face creierul.
Majoritatea funcțiilor automate ale corpului.
Deci ce anume însămânțam?
Dacă noțiunea de "sine" este doar un procentaj mic de folosire,
cum se face că aud atâtea despre ea?
Este ca penisul meu. Nu este așa mare. Este o parte mică din "mine",
care are nevoie de multă atenție.
Și al lui!
- Cum v-ați cunoscut? - Nu știi?
Ce?
- Trebuie să citești cărțile lui Jesse. - Da, mai ales dacă vrei să știi
exact cum este să faci sex cu mine, citește!
Scuză-mă, Stefanos.
Sunt scrise bine.
Ne-am întâlnit acum 18 ani și cumva ne-am îndrăgostit.
Apoi am pierdut orice urmă a noastră.
După zece ani, am dat unul de altul.
Nu, nu. Nu am dat unul de altul, dragă.
Ai scris o carte inspirată de întâlnirea noastră.
Am citit despre ea și am început să te caut.
- E destul de romantic. - Nu chiar.
- A uitat să spună că e însurat, că are copil...
Detalii!
- Partea aia a fost un dezastru! - N-a fost un dezastru, a fost inevitabil.
Și prima dată când am făcut sex fără prezervativ,
gemene! Și a fost legat de chiuvetă de atunci.
Îmi pare rău să spun asta.
- Nu e chiar așa rău, nu? Fetele sunt frumoase.
Sunt drăguțe.
Are și părțile bune.
Lasă-mă să-ți spun acum, Anna, cum să păstrezi un bărbat.
Trebuie să-l lași să câștige la toate jocurile absurde.
- Doamne! - Le place...
Când l-am cunoscut pe Jesse, prima noapte am jucat pinball.
Bineînțeles că eram în frunte.
Este o minciună fundamentală a întregii relații
În ultima secundă lăsăm mingea să cadă pe mijloc.
Devin mai încrezători. Dacă nu-l lăsăm să câștige orice joc
nu mai făceam sex.
Îmi pare rău că spun toate astea, dar de fapt nu este un macho.
Visează să aibă o pițipoanca drept soție.
- E cel mai mare vis al meu. - Visează!
Deci...
Da?
Deci ești scriitor?
Da... sigur.
Scrii... cărți?
Am scris câteva, sigur.
N-am întâlnit un scriitor până acum.
Înseamnă că ești foarte deștept.
Câteodată nu pot să-mi scriu numele, când sunt obosită.
Ce fel de cărți îți plac?
Îmi plac poveștile cu semnificație.
Că poveștile frumoase de dragoste.
Sigur. Da.
- Am citit cartea asta odată... Romeo și... - Julieta.
Da!
O știi?
- E foarte bună. E o piesă de teatru, de fapt.
E o piesă, nu o carte.
Am crezut că e o carte bazată pe un film.
- Nu, nu. O piesă. - Bine, a fost o piesă.
De fapt nu am citit-o pe toate, deoarece trebuie să țin pasul cu revistele
ca să știu exact ce se întâmplă în viețile acelor oameni.
- Este foarte important. - Ești foarte, foarte deștept.
Pariez că ai un penis gigantic.
De sunt atât de atras de femeia asta?!
Asta e partea amuzantă.
Partea mai puțin amuzantă a lui este ca azi, după ce l-am lăsat pe Henry.
Mi-a spus, deși am o ofertă pentru un loc de muncă minunat,
că vrea să las totul deoparte și să mă mut în Chicago.
Nu asta am spus. Am spus că mi-e dor de el. Spuneai ceea ce simți.
- Ca să fim dădace în fiecare weekend pentru fosta lui soție.
Opriți-vă. Cred că a fost greu să-ți iei la revedere de la Hank azi.
- Sigur. - Este un copil minunat.
Îl evaluez ca partenerul meu de șah.
Când eu și Stefanos o să ne despărțim, eu o să am custodia.
Este bine pentru o perioadă, deoarece eu și cu iubita mea de 20 de ani
o să fim puțin ocupați.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Am o poveste pe care soțul meu o iubește,
poveste care o să vă spună totul despre masculin și feminin.
Pregătiți?
Mama a fost asistentă, deci era acolo când își reveneau oamenii din comă.
Ascultă, e o poveste interesantă.
- Ascult. - Ea era cea care le spunea...
Bună. Numele meu este Catherina, doar ce te-ai trezit din comă.
Ai avut un accident grav de mașină.
O să fii bine.
O să fii bine și chestii din astea.
Spunea că primul lucru al fiecărei femei, prima reacție pe care o avea,
era să întrebe despre ceilalți. Cum sunt copiii?
Cum este soțul? A fost cineva rănit?
Toți bărbații, fără excepție, după ce le erau spuse astea, ce făceau?
Se uitau la penis.
Știi ce? Trebuie să te asiguri că încă e acolo, că încă funcționează.
trebuie! - În viață și în putere!
Și de-abia după întrebau de copii
sau despre altcineva care ar fi putut fi omorât din greșeală.
Nu spune asta totul? Penisul primul, apoi restul lumii.
Penis! Penis!
Dacă poți să explici bazându-te doar pe termeni de gen.
De ce tu sau orice altă femeie pierde timp
enervându-se sau încercând să schimbe un bărbat?
Exact! Este doar biologie. Care este problema?
Ești așa bun să le întorci...
Încerc să spun că este ca și cum te-ai enerva pe broasca că este verde.
- Exact! - Auzind toate astea,
mă întreb dacă ideea de dragoste care durează pe veci este relevantă pentru noi.
- Știm că o să ne despărțim la un moment dat.
Cu siguranță.
- Părinții voștri mai sunt împreună? - În niciun caz.
- Dar ai tăi? - Sunt, dar ar putea fi divorțați.
Cred că dacă ar fi avut mai mulți bani, nu ar mai fi în continuare împreună.
Doamne, voi sunteți atât de practici. Nu m-am născut în generația potrivită.
Bunica mamei mele
a scris întregii familii o scrisoare de 26 de pagini de pe patul de moarte.
A scris trei pagini despre un costum pe care l-a făcut pentru o piesă
și doar un paragraf despre soțul ei. - A fost și ea actriță?
Nu, a fost...
croitoreasa.
Avea o mulțime de prieteni minunați și despre străbunicul meu
a menționat trei evenimente:
A fost în război, ne-am mutat din cauza slujbei lui
și a murit.
Sfatul ei măreț era să nu te consumi cu dragoste romantică.
Prietenia și munca i-au adus cea mai multă fericire.
Sunt în totalitate de acord. Asta e ce ne strica, nu?
Ideea unui suflet pereche al cuiva care ar veni
să ne completeze și să ne salveze de singurătate.
Cu Stefanos am coborât stacheta foarte mult.
Știu că nu-mi va satisface toate nevoile.
- Cu siguranță nu. - Ce zici de bunica? A fost jumătatea ta?
Sună interesant, dar de fapt bunica ta era mult mai cerebrală de atât.
A avut grijă de ea și mi-a cerut același lucru.
Cu mult spațiu cât să ne întâlnim la mijloc.
Sună ideal.
Chiar este.
Dar este evident că soția mea nu este aici astăzi.
N-am fost niciodată o persoană, întotdeauna două. Așa am preferat.
E atât de frumos.
Cred că soțul meu întotdeauna încearcă să mă colonizeze.
Te colonizez?
Da, dar și eu te colonizez, dragă.
Bine.
Dar la sfârșitul zilei,
nu dragostea unei alte persoane contează, ci dragostea de viață.
E bine de știut, Patrick, deoarece cu viața mă descurc,
cu Ariadni, pe de altă parte, cu toții știm că grecii au inventat tragedia
și pe deasupra provine din Mani, care e prescurtarea de la Mânia.
Dacă nu ajungem la camera hotel diseară,
puteți cere o restituire sau s-o folosiți voi?
- Nu, n-o să ne luăm banii înapoi. - Cumva încercați să ieșiți din asta?
E un cadou minunat ce ne-ați oferit,
dar sunt stresată cu împachetatul, cu fetele...
- Nu, nu. - Am făcut o înțelegere.
O s-avem noi grijă de copii, o să vă placă.
E un drum fantastic până la hotel. N-o să regretați.
Am fi foarte ofensați dacă n-ați merge.
Bine.
Mulțumim.
Când mă gândesc la Elias,
cel mai mult mi-e dor de felul în care stătea lângă mine noaptea.
Câteodată brațul lui se întindea de-a lungul pieptului meu
și nu mă puteam mișca. Îmi țineam chiar și respirația.
Dar mă simțeam în siguranță.
Completă.
Mai mi-e dor de cum fluiera în timp ce mergea pe stradă.
De fiecare dată când fac ceva, mă gândesc la ce ar spune.
E frig astăzi, poartă o eșarfă.
De curând am început să uit lucrurile mărunte.
De parcă se pălesc și încep să uit de el.
Este ca și cum...
l-aș pierde iarăși. Câteodată mă forțez să-mi amintesc
fiecare detaliu al feței lui.
Culoarea exactă a ochilor, buzele lui, dinții.
Textura pielii, părul.
Care s-au dus odată cu el.
Câteodată... nu întotdeauna, dar câteodată
pot efectiv să-l văd.
Ca și cum un nor s-ar mișca și el ar fi acolo.
Aproape că l-aș atinge.
Dar apoi... lumea reală năvălește
și el dispare din nou.
O vreme am făcut asta fiecare dimineață, când soarele nu strălucea așa tare.
Dar soarele cumva îl face să dispară.
Apare și dispare. Ca un răsărit și apus.
Orice, atât de efemer.
Este exact ca viața noastră.
Apărem și dispărem.
Suntem atât de importanți pentru unii,
dar suntem doar... în trecere.
Pentru "trecere"
Mai apoi își vede fața în reflexia geamului
și realizează că nu mai e un băiat de 9 ani.
Este dintr-odată bătrân. Are barbă.
Ochii lui sunt umeziți. - Asta pare tristă.
Inițial am crezut că o să-mi spui
o poveste despre un tip care are un prieten imaginar.
Care din ele?
- Când pe la 50 de ani, prietenul imaginar repare.
Cu pasărea colibri?
- Da, aia! - Ți-a plăcut aia?
Mai ții minte scrisoarea pe care m-ai lăsat s-o citesc, pe care ai scris-o la 20 de ani
pentru tine la 40 de ani? - Da, îmi amintesc prima propoziție:
Draga Jesse cel de 40 de ani, sper că nu ești divorțat
Nu îmi amintesc partea aia, mă refeream la restul lucrurilor din scrisoare.
Ești același tip. Întotdeauna credem că evoluăm,
dar poate nu putem să ne schimbăm așa mult.
- Știi cum cred că m-am schimbat cel mai mult?
Cum?
Când eram tânăr vroiam ca timpul să se grăbească.
De ce?
Ca să fiu pe cont propriu, ca să scap de părinți,
de școală și de toate rahaturile.
Vroiam să închid ochii și să mă trezesc adult.
Acum simt că s-a întâmplat asta și vreau ca totul să încetinească.
E ciudat ca totdeauna am avut sentimentul că indiferent unde sunt în viață,
totul este o amintire sau un vis. - Tot timpul ai crezut asta.
Și eu mă întreb dacă asta e viața mea. Chiar se întâmplă asta, acum?
- Da. - Știu!
În fiecare an mi se pare că devin mai umil și mai copleșit
în legătură cu toate lucrurile pe care nu o să le știu sau înțeleg.
- De asta îți spun că nu știi nimic! - Știu, știu! M-am redresat!
Dar să nu știi nu e așa rău.
Ideea este să cercetezi, să cauți,
să rămâi înfometat, nu?
E adevărat. Mi-aș dori să fie puțin mai ușor.
- Cum adică? - Să menții un anumit nivel de pasiune.
Obișnuia să vină atât de natural.
Mi-amintesc când eram tânăr, eu și cu prietenii mei scriitori
simțeam că facem ceva important.
Ca și când era timpul nostru.
Dar erau o adunătură de prostănaci aroganți, nu?
Nu! Poate... nu știu. Trăiam din energia aia.
Toată creativitatea sau mai știu eu ce ambiții aveau oamenii.
Cred că trebuie să fii puțin smintit ca să rămâi motivat.
Bărbații tineri au chestia asta cu comparatul constant.
Au acele indicatoare după care se judecă.
Obișnuiai să faci asta tot timpul! - Să fac ce? La ce te referi?
F. Scott Fitzgerald a făcut asta până în 30 de ani
Balzac scria o carte în fiecare dimineață. Eu ce fac?
- Femeile nu gândesc așa. - Nu crezi?
Poate nu prea avem cu ce să ne comparăm.
Majoritatea femeilor care realizează ceva în viață,
prima dată când auzi de ele, au în jur de 50 de ani
pentru că este atât de greu să primească recunoaștere până atunci.
S-au chinuit 30 de ani sau au crescut copii și au fost ținute acasă
înainte să poată face ce vor.
De fapt știi ce? Este eliberator.
Nu trebuie să ne trăim viața comparându-ne cu Martin Luther King,
Ghandi, Tolstoi. - Ce zici de loana D? Arc?
Era adolescentă și a salvat Franța.
Cine vrea să fie loana D? Arc? Uită de Franța.
A fost arsă pe țăruș virgină!
Nimic la care să aspir. Ce realizare importanta.
- Oh Doamne... - Ce?
Nu, nimic.
- Ce? - E atât de ciudat.
- Ce anume? - Asta, noi mergând, având o discuție
despre altceva decât programarea meselor, munca.
Cat timp a trecut de când umblam aiurea bătând câmpii.
Poți să auzi ce aud eu?
- Marea? - Nu.
Ce? Niciun picior mic,
nimic dărâmat, nimic ce va trebui curățat.
Nicio nedreptate făcută.
Da, când a fost ultima dată?
Când nu trebuia să fim nicăieri?
Mai ții minte plimbarea pe lângă Gradina Luxemburg?
Obișnuiam să te snopesc la pingpong pe mesele din ciment.
Felicitări! Ai bătut o femeie însărcinată cu gemeni!
E mai bine decât să pierzi cu o femeie însărcinată cu gemeni!
Știi ce cred? Din momentul în care părăsim casele părinților,
până când avem copii, asta e perioada în care îți deții viața.
Cred că am avut cam un deceniu de asta, a fost minunat, a fost ca
o plutire lungă, o zi, o săptămână, un an nu erau prea diferite.
Obișnuiam să țin cont de timp
prin slujbe, iubiți și lucruri din astea. Acum pot să-ți spun
fiecare detaliu din ultimii șapte ani
bazându-mă pe ce se întâmplă în viețile fetelor
Da. Sigur.
- Și tu faci asta? - Da.
Timpul este delimitat acum.
Doar mă mir că faci asta.
Test fulger.
August 2009.
Este scurt. Ce se petrecea?
În august 2009 eram în vacanța cu părinții tăi.
Nina a luat prima varicelă și a fost urmată rapid de Ella.
- Sunt impresionată. - Primesc o stea de aur?
Poate.
- Pot să te întreb ceva? - Sigur.
Dacă ne-am întâlni azi prima dată în tren, ți-aș mai părea atractivă?
- Desigur. - Chiar acum, așa cum sunt.
Ai începe să vorbești cu mine? Mi-ai mai cere să cobor din tren cu tine?
Pui o întrebare teoretică. Care ar fi situația mea?
Practic, nu te-aș înșela?
- De ce spui pur și simplu "da"? - Am spus, desigur.
Am vrut să spui ceva romantic și ai stricat momentul.
Dacă te-aș vedea în tren.
M-aș holba la tine și apoi aș veni direct la tine și aș spune:
"Hei fato, mă pornești așa de tare"
Oprește-te! E dezgustător.
Adevărul e că ai picat testul și realitatea este
nu m-ai aborda în tren.
Nici măcar nu m-ai observa, o mamă de vârstă mijlocie, cu fundul mare,
căreia îi cade părul.
- Da, eu sunt. - M-ai făcut să pic.
- Ai făcut-o. - Adevărat.
În lumea reală cheliuță, în ziua meciului, când a contat,
am vorbit cu tine. Am făcut asta și este cel mai bun lucru pe care l-am făcut.
Chiar așa? Uită-te la capre.
Nici măcar nu este o întrebare bună.
Întrebarea adevărată ar fi, dacă ți-aș cere să cobori din tren,
ai fi coborât cu mine?
Nu, sigur că nu. Mă așteaptă oameni.
Sunt o capră pornită de 41 de ani.
Cat de înfiorător! Sunt speriată! Ajutor!
- Nu-mi vine să cred că am 41 de ani. - Nici mie. Ai îmbătrânit atât de mult.
N-am crezut vreodată că o să mă culc cu cineva de peste 40 de ani.
De fapt știi ce? Ești cel mai bătrân tip cu care m-am culcat vreodată.
- E ceva. - Adevărat.
Știu că nu sunt cel mai bătrân tip căruia i-ai supt-o.
- Ce? - Conferința din Varșovia.
- Ce conferință? - Lech Walesa.
- Lech Walesa! Despre ce vorbești? - E în regulă, a fost până să fim împreună.
Poți să recunoști. Îmi amintesc felul în care îi vorbeai.
Cum ți-a deschis inima, cu siguranță i-ai supt-o.
Ești nebun.
Era Gorbaciov.
Contestatule geografic, obsedatule de fotbal, american iubitor de gogoși.
Îmi pare rău că am amestecat blocul de Est.
Nu i-am supt-o. Retrage-ți cuvintele.
Bine, bine.
Doamne!
Atunci a fost!?
Știi ceva.
Ascultă asta. Urma să-ți spun asta mai târziu, dar nu mă descurc cu secretele.
Ce? Ai o tumoare pe creier și o să mori?
Nu, nu.
Nimic de genul.
De fapt, este ceva de genul.
A murit bunica mea. - Ce? Când?
Mi-a trimis tata mesaj chiar înainte să mâncăm.
Îmi pare rău. De ce nu mi-ai spus?
Toți se așteptau. A trăit mult timp, a avut o viață minunată.
Avea 96 de ani.
N-a trăit mult după moartea bunicului tău.
Nu, de-abia un an. Ce e amuzant e că femeia era ca un sfânt.
A fost asistentă în război. A avut grijă de toți.
N-a spus niciodată un cuvânt urât despre nimeni.
- Aș fi vrut să o cunosc. - E în regulă.
Pentru că spre sfârșit, nu prea vroia să cunoască oameni noi.
După o viață în care a fost amabilă,
după ce a murit bunicul, a devenit rea.
Chiar așa? Se întâmplă, era în doliu, nu?
Tata spunea că doar așteaptă să moară.
Cat timp au fost căsătoriți?
74 de ani.
La naiba! Cum e posibil așa ceva?
Câți ani am avea dacă am fi fost împreună pentru 74 de ani?
De unde începem numărătoarea?
Cred că de la prima dată când ne-am culcat.
Deci, 1994.
- 56 de ani începând de acum. - Am avea 98 de ani.
Ai putea să reziști încă 56 de ani cu mine?
Trebuie să știu. Eu nu știu dacă o să te suport atâta timp.
E o nebunie dacă te gândești la toate schimbările pe care le-au văzut.
Când s-au cunoscut, nici unul nu avea curent electric.
O ducea la scoală călare pe cal.
Când au absolvit, el a fost valedictorian și ea a fost salutatorian.
- Ce înseamnă? - El a fost primul în clasă și ea a doua.
Pariez că intenționat a răspuns greșit ca el să nu se simtă amenințat.
Dacă vroia să se culce cu el, trebuia să facă asta.
Da, că știi tu cine.
În fine, l-am sunat pe tata imediat după ce am primit mesajul să-i spun
că-mi pare rău, dar cred că am dat-o în bară.
La un moment dat am spus
Tata acum ești orfan. Nu cred că a fost amuzant.
- Nu a fost amuzant deloc. - Cred că nu.
- El urmează, apoi tu. - Știu.
Mi-a spus că bunicii mei vroiau o ceremonie comună.
Vroiau ca cenușa amândurora amestecată și îngropată ca fiind una.
- Bunicul tău nu a avut înmormântare?
- Au jurat să nu asiste la înmormântările lor.
Parcă îmi place ideea că tu să participi la a mea.
- Ce? - Mi te imaginez în costum
bărbierit măcar odată, ținând fetele de mână. Îmi place.
- O să trăiești mai mult decât mine. - Vom vedea.
Bănuiesc că unul din noi va vedea.
Vrei să mergi la ceremonie cu mine?
- În Texas? - Nu o să fie în Paris.
Cat de mult vrei să vin? Aș veni, dar e foarte scump cu avionul.
Adevărul e că ar fi mai ușor să merg singur.
Dacă nu sunt acolo, o să-ți fie mai ușor să te culci cu verișoarele tale.
- Adevărat. - Nu e ceva comun pe meleagurile tale?
- Nu ai răspuns la întrebare. - Ce întrebare?
Poți îndura încă 56 de ani cu mine?
- De-abia aștept. - La naiba, chiar ai rezolvat-o.
Nectarul vârstei pentru sex este ca vinul bun.
- Iubitul meu spaniol păros s-a întors. - Sunt grec acum.
Privește!
Locul ăsta îmi amintește de un film pe care l-am văzut în adolescență.
Era un film alb-negru din anii?50.
Îmi amintesc un cuplu mergând prin ruinele din Pompei.
Observând cadavre care zăceau acolo de secole.
Îmi amintesc cadavrele. Absorbite de somn, încă ținându-se de mână.
Nu știu de ce, dar câteodată am imaginea asta în minte.
Suntem adormiți și tu mă ții în brațe.
Ce? Fiind îngropată de vie sub cenușă topită?
La asta te gândești tu?
Da!
Nu e prea distractiv!
E oribil. Erau niște cadavre de copii care dormeau între ei.
E drăguț.
Probabil că eram tânără și un pic morbidă.
La vârsta aia visezi să mori cu persoana iubită.
- Acum vrei să mori cu mine? - Poate, dacă erai...
Prima noapte împreună atunci, acum mult timp, dar acum... nu!
Aș vrea să trăiesc!
Am vrut să spui ceva romantic și ai stricat momentul!
Dumnezeule, eu am stricat momentul!
Când vom avea 98 de ani, poți să mă întrebi din nou.
Dar mai devreme de atunci.
Scuze.
Asta e capelă de care-ți povesteam. E din era bizantină. Are 1000 de ani.
- Putem intra? - Da, cred că da.
Fii atentă!
E altarul sfântului Odilia, sfântul vederii.
Oamenii vin de peste tot și lasă biletele pentru orbi
ca să-și recupereze vederea. - Sunt sigură că funcționează.
Picturile de aici mă duc cu gândul la călugării japonezi
cu vremelnicia lor.
Le place să picteze pietrele cu apa în zilele fierbinți,
pentru că atunci când termină să fie evaporata.
Ochii sunt zgâriați. Are legătură cu orbirea?
Și eu m-am gândit la asta.
Dar îngrijitorul mi-a spus ca turcii au făcut asta în timpul ocupației.
Gata! Nu mai mănânc mâncare turcească vreodată.
Asta o să trimită un fior prin toată comunitatea internațională.
Bine, n-o să mai sug vreun turc vreodată.
O să aibă un impact global.
E teribil. Am uitat că ești un creștin fals.
E rău să faci glume cu felație în biserică?
E în regulă. A fost și mai rău.
Fetele m-au întrebat iar cum a fost nunta noastră.
Și ce le-ai spus?
Le-am spus că a fost... foarte discretă.
Foarte discretă, atât de discretă încât nu mi-o amintesc.
Foarte cutremurătoare?
Nu știu de ce vor atât de tare ca noi să fim căsătoriți.
Este important pentru ele.
- Suntem în biserică, vrei să ne căsătorim? - Nu.
E vorba de poveștile care le plac atât mult.
Ții minte când erau mici și la sfârșitul fiecărui desen animat
spuneau: "O să se căsătorească!"
Chiar dacă era Pinocchio și tatăl lui, Donald și nepoții lui...
Dacă ar fi să petrecem încă 56 de ani împreună.
Ce ai vrea să schimbi la mine?
Este una din întrebările tale capcană.
Nu răspuns la asta. - Ce vrei să spui?
Nu este nici măcar un lucru pe care l-ai schimba la mine?
Sunt perfectă? - De fapt, ar fi un lucru.
Dacă aș putea schimba un lucru, ar fi să te opresc în a încerca să mă schimbi.
Ești un manipulator foarte priceput.
Știu ce faci.
- Știu cum lucrezi. - Crezi?
Știu totul despre tine. Hai să mergem pe aici.
- Nu cred că știi. - Nu?
Te știu mai bine decât știu pe oricine de pe planeta asta.
Poate nu spune mult asta.
E minunat. Mă simt apropiată de tine, dar câteodată nu știu...
parcă... tu respiri heliu și eu oxigen.
De ce spui asta?
Vezi? Încerc să fac o legătură și tu faci o glumă!
Exact despre asta vorbesc.
Dacă vreodată chiar o să ne cunoaștem.
Probabil ar trebui să ne cunoaștem pe noi înșine întâi.
Îl mai știi pe prietenul meu, George din New York?
A fost înainte să... A fost înainte.
Era un prieten care atunci când a aflat că are leucemie
și că probabil urma să moară, mi-a mărturisit
că primul lucru care i-a venit în minte
a fost ușurare. - Ușurare? De ce?
Înainte să afle că mai are doar nouă luni de trăit
era îngrijorat de bani.
Gândul lui a fost: "Minunat!
am suficienți bani cât să trăiesc pentru următoarele 9 luni, am reușit!"
Apoi a putut cu adevărat să se bucure chiar și de ambuteiajele din trafic.
Îi plăcea să se uite la oameni, să se holbeze la fețele lor.
Lucruri mărunte.
- Ce s-a întâmplat după? - Cum adică?
Păi... mai trăiește?
Nu, a murit acum mult timp.
Azi noapte, visam că citesc o carte. Era un clasic rar, "Hoinarii"
Da, hoinărești aiurea. Erau o mulțime de tineri.
- Este reală cartea? - Nu, dar era grozavă.
Era proaspătă, amuzantă, experimentală. Avea atâta energie.
Îmi place că citești cărți în vise
- Întotdeauna sunt foarte bune! - Eu am vise de supereroi.
Zbor ca un supererou și dărâm ziduri.
La sfârșit am orgasm.
O să încerc să-ți îndeplinesc visele.
Încă-i acolo.
S-a dus.
- O să am nevoie de cardul de credit. - Cred că s-a plătit pentru cameră.
Da, dar cardul este pentru...
posibilele cheltuieli... ? - Neprevăzute.
Desigur.
Domnule Wallace.
Sunt o mare fană a acestor două cărți.
Soțul meu mi-a dăruit cartea ta la prima întâlnire.
Și... când a apărut a doua carte, am citit-o cu voce tare împreună.
Puteți, vă rog, să o semnați?
Sigur, sigur!
Îmi place coperta edițiilor grecești.
E foarte reușită. Cum vă numiți?
Să fie pentru Sophia și Pavlos.
- Care e traducerea în greacă? - Se numește...
Nu sunt sigură că este corect.
- Pentru că nu ai citit-o în engleză, nu? - Exact.
E minunat.
- Puteți să le semnați și dumneavoastră? - Eu?
Ești mamă adevărată, nu?
Madeleine, nu chiar, oamenii presupun că sunt eu,
dar nu sunt eu deloc, are o imaginație bogată.
Ai fi drăguță?
Ar însemna enorm de mult pentru soțul meu.
Nu pot semna o carte pe care nu am scris-o...
Ar fi încântată s-o facă.
Mulțumesc.
Sunt încântată.
Mulțumim.
Minunat. Mulțumesc mult.
- Fii atentă. - E frumos.
Aer condiționat! Îmi place la nebunie!
Are cadă.
Fii atentă aici.
Stefanos și Ariadni ne-au luat o sticlă de vin
și un masaj pentru cuplu.
Sunt atât de drăguți. Trebuie să le luăm ceva înainte să plecăm.
Să ne amintim să le luăm ceva și copiilor.
Da, normal.
- Mi-e dor de fete. - Mie nu.
E o priveliște așa frumoasă.
Singura priveliște de care sunt interesat
Ce?
Este chiar aici.
N-am observat până acum, dar toată roșeața din barbă s-a dus.
Era unul din lucrurile care m-au făcut să mă îndrăgostesc.
S-a dus... E albă...
N-o să-mi spui că dragostea ta este dependentă de pigment, nu?
Văd roșul ăla în genele fetelor.
Mă uit la ele și mă gândesc la prima întâlnire.
Știi ce sunt dornic să fac?
După...
Să mă trezesc lângă tine...
fără că Nina și Ella să sară lângă noi.
Exact.
Nu te-am mai auzit gândind de ani întregi.
Să gândesc?
Obișnuiam să mă trezesc cu sunetul
ochilor tăi deschizându-se și închizându-se.
Și creierul tău să meargă cu viteza luminii.
Mi-e dor. Să te aud gândind...
Când ai spus că auzeai cum gândesc, chiar am crezut că poți,
dar erau doar pleoapele, ce stupid și romantic din partea mea.
E lucrul meu favorit.
Și mie mi-e dor să gândesc. Nu mai gândesc dimineața.
Nu mai fac sex dimineața.
Mâine?
Sunt atât de dornică, încât nu cred că o să pot dormi.
Eu sunt dornic chiar acum.
Hai să nu mai vorbim, ca să putem face sex,
să dormim,
să ne trezim,
să gândim și să facem sex iar.
- Nu răspunde. - La naiba, cine-o fi?
Cui îi pasă?
Le-am spus să sune doar în caz de urgență. Sper că fetele sunt în regulă.
E Henry. - Bună dragă, ești în regulă?
Ești în Londra?
Deja?
L-am găsit.
O să ți-l trimitem mâine, nu-ți fă griji.
Și lor le e dor de tine. O să le pup din partea ta.
O să le transmit.
Noroc cu mama ta.
Și eu te iubesc. Pa!
E bine.
A spus că te sună din Chicago când aterizează.
De ce nu pot vorbi cu el? E a doua oară când faci asta.
Puteai să-mi dai telefonul. Vroiam doar să vorbesc cu el.
Nu avea timp de vorbă. Spunea că se îmbarcau.
Ce uitase?
Proiectul la științe, dar i-l trimitem mâine.
O să fie bine. - Nu trebuia să spui nimic de maică-sa.
- Ce? Ce am spus? - "Noroc cu mama ta"
Nu am vrut să spun nimic.
Nu este în regulă. Îi aduce aminte de toată treaba.
Mi-aș dori să nu fi spus asta.
Crezi că uită?
Este atât de american să pui totul sub covor
și să te porți ca și cum nu s-ar fi întâmplat.
De ce să-i amintești? Dacă nu vrea să se gândească la asta acum?
- Nu înseamnă nimic. - Ba înseamnă ceva. Înseamnă.
Am făcut o glumă ieri,
cum că mama lui și cu mine să rezolvăm asta într-o bătaie în noroi.
- Bătaie în noroi? Ai spus asta? - Și a râs.
Se poate să aibă simțul umorului mai dezvoltat decât al tău.
Doar ce am vorbit de asta. Spui lucruri urâte despre mama lui.
Tot ce aude sunt lucruri urâte despre el.
N-am spus nimic urât de mama lui, doar am făcut o glumă.
Este atât vina mea cât și a ei.
De ce să aducem vorba de asta?
Cred că e destul de matur.
Știe cât de rău este între mine și maică-sa.
Maică-sa și mine.
- N-am făcut nimic. Totul vine din partea ei.
Mă urăște. M-am culcat cu soțul ei acum ceva timp
sau ar trebui să spun că el s-a culcat cu mine?
Da, sigur.
Să faci o glumă despre faptul că maică-sa și cu mine nu ne iubim.
Nu asta e problema. Nu asta o să-l traumatizeze.
Asta s-a întâmplat deja, da?
Și acum încerci să transferi vina asupra mea?
Nu.
Din contră, dacă poți să faci o glumă despre asta
poate poți să accepți mai ușor. Asta cred.
Bine.
Ai dreptate, ca întotdeauna. Hai să nu mai vorbim despre asta, bine?
Nu este vina nimănui că maică-sa este o bețivă și abuziva psihologic.
Nu spune asta!
Mi-e silă că trebuie să stea cu ea, dar cred că judecătorii presupun
că femeile au instinctul matern.
Ea are instinctul matern al Medeei!
Medea?
Până la urmă e un mit grecesc.
De fapt, o piesă de Euripide.
O femeie își ucide copiii că să-și pedepsească fostul soț.
În principiu asta face.
Îi face rău ca să ajungă la tine.
Nu, îmi face viața grea prin el.
Asta face, dar câteodată spui lucruri exagerate.
Încetează să mă învinuiești pentru tot ce e greșit cu soția ta, bine?
Fosta soție! De mult timp!
Dacă te-ai fi descurcat mai bine atunci, nu ne-ar mai fi urât atâta.
Bine, am dat-o în bară.
Îmi place cum rescrii totul,
de parcă tot ce e imperfect în viața noastră se așează la picioarele mele.
Acum mă învinuiești pe mine pentru ce se întâmplă cu Henry?
Ce anume? Despre ce vorbești?
Lasă-mă să-ți spun despre ce: Mutatul în Chicago și renunțarea la viața mea.
Acum că ai menționat ca Henry are nevoie de tine.
Cum crezi că mă face asta să mă simt? Sunt tristă, bine?
Cum pot accepta slujba aia acum? Spune-mi.
M-aș simți prea vinovată. - Este o alegere
să privești lucrurile asta, bine?
Este natura femeilor să fie educatoarea.
Ce?
Educatoarea...
Nici măcar nu pot pronunța cuvântul. Am o părere proastă despre orice.
Și te uiți la mine de parcă aș fi vinovată. - Cum?
Că am uitat să pun în geanta proiectul la științe.
Știu că mă învinuiești. - N-am spus nimic.
Nu, n-ai spus nimic. Nici nu trebuia.
Tot timpul e vina mea. - Da, sigur.
Am citit pe frigider la muncă,
magneții cu cuvinte cu care faci propoziții.
Cineva le-a aranjat așa: "Femeile explorează eternitatea
în grădina vastă a sacrificiului"
Cu siguranță e un semn divin.
Propoziția aia e atât de adevărată... și a fost pentru 10.000 de ani,
dar e de ajuns. Nu mai vreau să fiu una din femeile astea.
Căsătoria e importantă pentru homosexuali
sau contracepția pentru drepturile femeii. E identic cu a renunța la speranțele mele.
Laolaltă cu milioanele de femei care au fost nevoite să facă asta. N-o s-o fac!
Mă depășește. Înseamnă foarte mult pentru mine.
Bravo. Comitetul Nobel a notat.
Stai așa, o să anunț Suedia.
Trebuie să fie o slujbă fulltime să-ți pese așa mult de opresiunea feminină.
Este.
Ai suferit foarte mult, crescând cu clasa de mijloc a Parisului.
Agonia tranșeelor din Sorbona în era postfeministă.
Nu-mi pot imagina. - Ești un nenorocit.
Știi ceva dragă? Când ne mutăm în Chicago?
Vreau să mă asigur că o să putem găsi o casă drăguță și să cos draperii.
Să aleg cearșafuri care să se potrivească.
Așa vrei să-ți petreci seara asta?
Asta vrei să faci noapte asta? - Tu ai început.
Tu ești cea care nu încetează, dar dacă vrei să vorbești despre asta,
să vorbești cu adevărat despre asta, aș vrea o discuție rațională.
Crezi că am putea face asta? Este posibil?
Începem. Fără emoții. Raționali.
Întotdeauna joci rolul singurei persoane raționale.
Eu sunt irațională, isterică, nebună.
Pentru că am emoții. Tu stai acolo și vorbești din perspectiva
ceea ce înseamnă că tot ce spui este echilibrat și adevărat.
- Nu întotdeauna fac ceva. - Lumea e distrusă
de bărbați iraționali, lipsiți de emoții, care decid rahaturi.
Politicieni care pornesc războaie fără motiv.
Directori de corporație care decid să violeze mediul.
Chaney, Rumsfeld, foarte raționali.
- Chaney, Rumsfeld? - De parcă aș avea o soluție rațională.
Suntem acolo acum? Noi versus soluția finală.
Hai s-o facem, bine? Te întreb așa:
Crezi că viața lui Henry ar fi îmbunătățită de o prezenta consistentă
din partea ta și a mea?
N-o lași baltă, atunci hai să vorbim despre asta.
Să te mai întreb ceva.
Crezi că viața lui Hank ar fi îmbunătățită
de o prezenta consistentă din partea ta și a mea?
Da, cred că ar fi mai bine dacă ar locui cu noi.
Cred că mă-sa e o alcoolică nenorocita, o femeie josnică.
Care a folosit momentul în care eram în Paris și nășteam
și eram pe moarte, ca să-l mute legal pe Henry din New York.
- La naiba cu ea! - Sunt de acord cu tine.
Din păcate nu putem merge să-l luăm din America.
Am putea, dacă am vrea să mergem la el.
Știu că ar fi o mutare importantă,
dar ce crezi? E vreo șansă ca tu să fii fericită în State?
Sau este imposibil?
Ai putea găsi un loc de muncă asemănător acolo.
- Loc de muncă asemănător? Glumești? - Nu.
De ce trebuie să fiu eu cea care întotdeauna face compromisuri?
Nu fi așa dramatică.
Mutatul în Chicago e destul de dramatic pentru mine.
Nu spun că ar trebui să ne mutăm. Vreau doar să vorbim despre asta.
Poți fi prietena mea două secunde ca să putem vorbi?
- Două secunde. - Bine.
Îți amintești când întârziaseși vreo 35 de minute la școală să le iei pe fete,
Erai așa stresată fiindcă știai că erau acolo în curte
întrebându-se ce s-a întâmplat cu tine? Eu mă simt așa tot timpul.
Am dat-o în bară. L-am lăsat acolo și vreau doar să-l iau.
Întotdeauna devii așa când îl lași.
Ești trist și pornești o ceartă.
E bine. E un copil minunat.
Adevărul e că nu are nevoie de tine cum avea înainte.
Ai ratat șansa de a fi cu el în fiecare zi din copilăria lui.
Pur și simplu.
Poți să plângi, dar crește.
Ești un tată minunat în alte feluri. Ai divorțat ca alte milioane de persoane.
A fost ideal? Nu. Dacă într-o lună încă mai vrei să demisionez
să renunț la tot ce am făcut în anii ăștia,
cere-mi asta, dar acum mă simt la fel ca întotdeauna.
M-aș muta înapoi în State dacă soția ta bolnavă ne-ar oferi custodia.
Orice alt weekend devin rahat, Jesse.
Sunt mai puțin de 30 de zile pe semestru
și nu cred că merită să ne schimbăm viețile
pentru atâta timp. - Ai dreptate.
Vezi? Eu sunt cea rațională.
Este o poziție de rahat. Hank n-a făcut nimic,
dar el este pedepsit.
Cu toții suntem târâți prin viețile părinților.
Dacă nu eram eu, căsnicia ta se încheia din alt motiv și știi asta.
Absolut.
Sau mai rău, ar fi fost crescut de doi părinți triști.
Da...
Am făcut-o lată.
Adică ai făcut-o lată ca te-ai mutat în Paris ca să fii cu mine?
- Nu la asta m-am referit. - Știam că o să coste prea mult.
Încetează! Știi că nu la asta m-am referit.
- Ți-am spus să n-o faci. - Încetează!
M-am mutat în New York cu tine timp de doi ani, am lăsat totul baltă,
dar trebuia să fiu acasă, să nasc gemenele,
deoarece a fost o naștere complicată și vroiam
să fiu cu mama mea și tu vroiai același lucru.
Asta e singurul lucru pe care ți l-am cerut.
Un singur lucru și o să mă învinuiești pe veci?
Vrei să încetezi?
Încetează!
Dacă nu vrei să ne mutăm înapoi în State, n-o vom face. Punct.
În regulă? Încerc doar să găsesc o cale să fiu mai prezent în viața lui
și aș vrea să facem asta ca o familie.
Ca o familie sau ca ce?
Ce naiba înseamnă asta?
Simt o amenințare pasiv-agresivă în tot ceea ce spui,
Ori faci așa ori o să te urăsc tot restul vieții.
Nu?
Am dreptate?
Știi ce? Simt ceva... Cred că problema este
că nu vrei ca eu să am un loc de muncă mai important.
La un anumit nivel te simți amenințat de mine realizând ceva
ce ți-ar putea diminua statutul în relația noastră.
Statutul meu în relația noastră?
Predau două materii pe semestru
la o nenorocită de școala americană.
Ditamai statutul!
Nu cred că e o coincidență că simți asta tocmai
când am o șansă pentru un loc de muncă captivant.
Întreaga legătura este un mare rahat și știi asta.
Am o întrebare pentru tine: Dacă n-am fi avut fetele, tot rahatul,
am mai fii împreună?
Ce?
Ești primarul nenorocit al orașului nebunilor.
Știi asta? Chiar ești. - Cred că trebuie să te muți în Chicago.
Cred că Henry are nevoie de tine și eu trebuie să stau
în Paris cu fețele și să accept oferta.
De ce faci asta? Este ridicol. Să vă pierd pe tine și pe fete? Nu!
De ce complici lucrurile? - Jesse, ești nefericit cu mine.
Mă învinuiești că te-am luat de lângă fiul tău.
Asta e un răspuns lipsit de sens la ceva ce încerc să rezolv.
Ascultă Jesse.
Doar ce am petrecut ultimele șase săptămâni aici și a fost minunat.
Ai fost capabil să scrii zilnic și vremea a fost frumoasă,
dar eu nu am vrut să vin în Grecia. - Știu.
Da? Ar putea izbucni o revoluție oricând.
Oamenii mănâncă o grămadă de feta și ulei de măsline.
Par toți fericiți, dar de fapt vorbesc despre cât de furioși sunt.
Mă derutează asta și nu știu ce o să se întâmple.
Lasă-mă să-ți spun ce o să se întâmple, exact ce se întâmplă tot timpul.
Nimic.
Știi ceva? Nu am avut pic de timp pentru mine.
Am o mie de email-uri la care trebuie să răspund.
- Crezi că eu n-am? - Petrec toată ziua gătind cina
și ștergând pisatul tău și al fiului tău de pe capacul de WC
în timp ce discuți cu prietenii tăi scriitori.
Bla, bla, bla. Ești un geniu. Bla, bla, bla. Tu ești un geniu.
În secunda în care ne luăm la revedere de la Henry
sugerezi să renunț la locul de muncă pe care-l visez,
pentru că te simți prost?
Acum este visul tău.
După-amiaza asta nici măcar nu erai sigură că o vrei,
dar acum e slujba de vis. Te asculți măcar?
Da, e slujba de vis. Dacă am dubii nu înseamnă că nu o vreau.
Ce-ți pasă ție?
Zilnic petreci două ore contemplative plimbându-te sub măslini.
Socrate. Ți-ar trebui o robă.
- E o oră. - Nu. De când pleci, până când ești cu noi.
Două ore. Eu n-aș putea face asta. Știi să ai grijă de tine.
Eu am grijă de mine și restul.
Plecăm undeva îți faci bagajul și eu împachetez restul.
Niciodată nu mă lași să fac bagajul fetelor!
Niciodată!
Pentru că n-ar fi încălțăminte și o grămadă de lenjerie murdară.
Da, sigur. Așa spui tu.
Sunt fericită că ai timp să contemplezi universul
și să ai probleme existențiale. Eu nu am. De-abia am timp să gândesc.
Lucrez, dădăcesc, lucrez, dădăcesc.
Scuză-mă puțin, trebuie să acordez secțiunea de corzi.
Știi ce? Singurul moment când apuc să gândesc este când sunt la baie la birou.
Am început să asociez gândurile cu mirosul de rahat.
E o replică bună!
O să o folosesc într-o zi.
Sunt sigură că o s-o faci. Va fi cea mai bună replică din carte.
Că veni vorba, niciodată să nu mai folosești ce spun sau fac
în una din cărțile tale nenorocite. Nici pe fete.
A: Nu trebuia să te combini cu un scriitor.
B: Nu ai apărut în ultima carte, nici în asta pe care o scriu.
C: O să scriu ce vor mușchii mei.
Ca de obicei, viața noastră îți priește.
Nu-mi impune rahaturile tale de soție.
Nu suntem în anii?50. Îmi pare rău că-ți amestec povestea despre opresiune
cu adevărul, dar eu sunt cel care e acasă și îndură rahaturile,
pentru că lucrezi până la 6:30. - Șase fix.
Tu duci fetele la școală și eu le iau, e corect, așa am întocmit.
Locuim în Paris, Franța, pentru Dumnezeu!
Îmi amintești asta zilnic.
Mi-am gravitat întreaga viață în jurul tău și știi asta.
Îmi pare rău că vacanța de vară și da, e vacanță,
pentru că tot ce ai făcut a fost să te zbengui
în mare și să halești salata grecească,
dar nu a arătat că-ți petreci viața într-un fel de sclavie domestică.
Știi ce iubesc la bărbați? Ei încă cred în magie.
Zâne care ridică șosetele.
Zâne care golesc spălătorul de vase.
Zâne care dau copiii cu cremă solară.
Zâne care fac salata grecească, pe care o mănânci ca un porc.
Ascultă-mă. Ești minunată în a avea grijă de noi.
Chiar ești.
Ai grijă de copii, ai grijă de prieteni, ai grijă de lume, nu?
Erai așa înainte să fii mama și acum s-a amplificat,
dar... ți-am spus asta ani întregi, trebuie să faci o treabă mai bună
în a avea grijă de tine. Trebuie.
Nu mă mai ocroti.
Eu sunt cea care e acasă zilnic la șase, nu la șase jumate.
Sunt de încredere. Ai sunat vreodată o dădacă în viața ta?
Cum îl cheamă pe medicul pediatru?
Nu mă mai chestiona. E al naibii de plictisitor.
Știi ceva? Sunt acasă în fiecare noapte, pregătesc cina, le fac baie
și le citesc povești. Câteodată ești acolo,
câteodată ești la un eveniment la universitate
sau un tur de publicitate.
Când ești inspirat, continui să scrii.
Și eu am inspirație câteodată, știi asta?
Vrei să scrii? Bun, scrie.
Nu, dar ții minte că obișnuiam să când la chitara și să scriu cântece.
Mi-ar plăcea să fac asta, dar nu apuc. Nu este timp.
În primul rând, scrisul nu este un hobby.
În al doilea rând, mi-aș dori să găsești timp...
Cumva reușești să găsești timp să te plângi vreo opt ore pe zi!
Ador cum cânți, bine?
Mi-am distrus toată viața, din cauza felului în care cântai.
Dacă ai lua o optime din energia pe care o consumi când te plângi, te vaiți
și te îngrijorezi. Dacă ai folosi energia aia în cântat,
ai ca Django Reinhardt.
Ți-ai uitat pantofii.
Crezi că câștigi?
Foarte puțini oameni realizează cum e ca o femeie activa sau pasionata să aibă copii.
Niște prieteni mi-au spus că voi vedea, ca voi vrea să-i arunc pe geam.
Adevărul e că niciodată nu am vrut să le rănesc,
dar m-am gândit la sfârșitul meu de sute de ori.
Eram confuză și tu erai întotdeauna plecat într-un turneu stupid pentru carte.
Din cauza custodiei lui Henry n-am vrut să fiu o povară.
Acum știu de ce și-a băgat Sylvia Plath capul în toaster.
Era un cuptor.
Nu te juca cu cuvintele. Știi la ce m-am referit.
Toaster, cuptor! Același lucru.
Știi de câte ori am fost singură cu fetele plângând?
Fără niciun idee ce să fac? Știi vina pe
care o mamă o simte când nu știe ce să facă?
Crezi că ești unica deținătoare a sentimentului?
Nu cred că înțelegi.
Știi care e frică mea secretă cu fiecare bărbat?
Ca toți vor să mă transforme într-o soție supusă.
Nimeni n-ar putea face asta.
Jur că ar fi mai ușor să-ți bag capul într-un toaster,
decât să te transform în ceva umil. - Nu cred că mi-am revenit de la naștere.
Când s-au născut nu știam ce să fac. Oamenii se așteaptă de la femei
să aibă un instinct care să intervină. Ca o femelă de babuin.
Dar n-aveam nicio idee cum să fac ceva.
Le iubesc așa mult și făceam totul greșit.
Tu erai plecat atât de des. Mă sunai și mă întrebai cum a fost ziua.
Nu puteam să-ți spun, pentru că mi-era rușine să fiu lipsită de idei.
- Cred că te-ai descurcat de minune. - Nu, nu m-am descurcat.
Atunci ai făcut o treabă bună prefăcându-te.
Eu doar...
Îmi amintesc că singura cale să le adorm
era să cobor căruciorul și să le plimb ore întregi.
În toiul nopții, până la Pigalle și înapoi.
Aproape că am fost jefuită, motivul pentru care n-am fost atacată
e că arătam patetic. Parte bună în a avea peste
35 de ani e că nu ești violată așa mult.
- Am citit asta. E adevărat. - Doamne.
Îmi amintesc o dată că mă uitam la gemene pe trambulină
și arătau așa frumos. Eram fericit pentru că și ele erau.
Una din ele avea un cerc... pe care-l folosea ca o coardă,
dar cealaltă îl vroia, așa că au început să se certe pentru el.
Dintr-odată am văzut totul...
toată milă, gelozia și egoismul.
M-am gândit că asta este condiția naturală a omului.
Întotdeauna nemulțumit, tot timpul necăjit.
Uită-te la noi.
Iată-ne. Suntem în... Grădina Raiului
și nu ne putem opri din ceartă.
Eu nu cred că există o singură condiție. Cred că sunt mai multe condiții ale omului.
Dacă asta vezi când le privești pe fete jucându-se
înseamnă că ești deprimat.
- Poate că sunt. - Când se ceartă, eu văd energia frumoasă
a mersului mai departe în viață, a nu lăsa pe nimeni să le ia ce vor.
Îmi place când se ceartă. Îmi dau speranțe.
Asta pentru că tu vezi furia ca pe o emoție pozitivă
și sfârșești prin a te răni pe tine, munca ta, copiii, pe mine.
Tu nu te înfurii niciodată?
Când o fac, nu o văd că pe ceva pozitiv.
Știi ceva?
Felul în care scrii în cărțile tale, oamenii vin la mine
și își imaginează că fac dragoste cu un sălbatic de tipul Henry Miller.
Ha!
Îți place să faci sex în același fel. De fiecare dată.
- Când te pricepi, te pricepi. - Pupaturi, sâni,
vagin...
Sunt un om cu plăceri simple.
Da, foarte simple.
Vroiam să-ți spun că în ultimul timp nu mai ești Henry Miller.
Deloc.
Știi ceva? Camera asta mă sperie.
Mă așteptam la ceva demodat, ca în Grecia reală.
- Locul ăsta e real. - Ce naiba facem aici, totuși?
Este prea planificat. De parcă trebuia să avem o seară minunată.
Nu e loc de spontaneitate.
A dispărut din viețile noastre.
Este stupid și nefuncțional.
Cu siguranță.
Îi blestem pe Ariadni și Stefanos pentru asta.
Masaj pentru cuplu?! Ce naiba e aia? Sună neglijent pentru mine.
Nu trebuie s-o facem!
Locul ăsta nu e chiar așa rău. Îmi plac camerele de hotel.
Cred că sunt sexy. - Da, știu că-ți plac.
Dl. Turneu de carte
Dl. Radisson Hilton
Știu despre chestia aia atunci când citeai în Washington.
Când telefoanele se presupune că s-au stricat. Cat de convenabil!
Ai jurat pe copiii noștri că nu te-ai culcat cu femeia de la librărie.
Emily.
Jură-mi că nu te-ai culcat cu Emily. Nu sunt geloasă, pentru că nu sunt de fel.
Vreau doar să știu. Fii bărbat și recunoaște!
Îți ofer toată viața mea. Nu am nimic mai mult de oferit.
Nu o dau nimănui. Dacă vrei permisiunea de a mă descalifica,
nu o să ți-o dau.
Bine? Te iubesc.
Nu am niciun dubiu, bine? Dacă tot ce vrei
este o listă cu toate lucrurile care mă enervează la tine, pot să ți-o dau.
Da, aș vrea s-o aud.
Bine.
Să începem cu numărul unu.
Unu. E nebună de-a binelea.
Chiar ești. Noroc cu găsirea cuiva care are suporta
rahaturile tale mai mult de șase luni. Dar accept tot pachetul.
Nebunia și sclipirea. Știu că n-o să te schimbi și nici nu vreau.
Se cheamă că te accept așa cum ești.
Te-am întrebat ceva. În timp ce căram căruțul pe scări
și eram violată în Pigalle, te-ai culcat cu fata aia Emily Bronte?
Nu știu care... Care Emily, despre cine vorbim?
Fata care ți-a scris e-mail-urile despre Dostoievsky.
Jesse, ai dreptate! Marele comandant este cel mai profund pasaj
din întreaga literatura rusă.
Mă întrebi dacă m-am încredințat ție, fetelor
și vieții pe care am construit-o împreună, răspunsul este un răsunător da.
Deci te-ai culcat cu ea, mulțumesc frumos.
Te-am întrebat vreodată despre perioada când ai fost să-ți vizitezi
fostul iubit după ce i-a murit mama? Nu. Știi de ce?
Pentru că știu cum funcționezi
și garantez că cel puțin i-ai supt-o.
Totodată știu că mă iubești și sunt de acord cu tine fiind dificilă.
Nu vreau să trăiesc o viață plictisitoare, unde doi oameni se dețin unul pe altul,
unde doi oameni sunt instituționalizați într-o cutie pe care alți au creat-o,
pentru că este sufocant!
Știi ce se întâmplă aici?
E simplu.
Nu cred că te mai iubesc.
- N-am chef să vorbesc acum. - Ești singură, sau aștepți pe cineva?
Sunt singură și fericită că sunt așa. Sunt o persoană furioasă,
îmi rănesc copiii, munca și tot ce iubesc.
Ești exact genul meu.
Nu am chef. Am venit aici ca să fiu singură.
Te-am studiat de vizavi de cafenea
și nu vreau să te simți stânjenită, dar ești de departe
cea mai frumoasă femeie de aici. - Mulțumesc mult.
Mi-ar plăcea să-ți cumpăr ceva de băut sau să-ți vorbesc, să te cunosc puțin.
Ești aici cu afaceri?
Deci ai un iubit.
Nu mai am.
Îmi pare rău să aud asta. Vrei să vorbești despre asta?
- Nu vorbesc cu străinii. - Asta e chestia. Nu sunt un străin.
Ne-am mai întâlnit înainte... În vară din?94?
Mă confunzi cu altcineva.
Nu.
Ne-am îndrăgostit. - Chiar așa?
Îmi amintesc vag de cineva drăguț și romantic,
care m-a făcut să mă simt ca și cum n-aș mai fi fost singură.
Cineva care respecta ceea ce sunt.
Asta-s eu.
Eu sunt tipul. - Nu cred.
Știu ceva despre noaptea asta, ceva ce tu nu știi.
- Chiar așa? Ce anume? - Ceva important.
Știu pentru că am mai trecut prin noaptea asta.
Cum?
Sunt călător prin timp.
Am o mașină a timpului în cameră,
și am venit să te salvez, cum am spus că voi face.
- Să mă salvezi de ce? - Să nu mai fii orbita de rahaturi mărunte.
Nu sunt rahaturi.
- Te asigur că tipul de care-ți amintești vag.
Eu sunt.
- Tu ești? - Da.
Se pare că nu te-am recunoscut.
Arăți nasol.
Ce pot să zic? Este greu acolo în spațiu și timp.
Tu, pe de altă parte, ești mult mai frumoasă decât îmi amintesc.
Rahat.
Jesse, nu e un joc, devii drăguț, ajungi la chiloți
și imediat după îmi cumpăr unt de arahide în Chicago.
N-o să îmbunătățești situația cu o replică de agățat.
Nu încerc să te agăț... Mă înțelegi greșit.
Sunt aici ca mesager.
Am venit tocmai din viitor. Doar ce am fost cu varianta de 82 de ani a ta,
care mi-a dat o scrisoare să-ți citesc.
Și iată-mă. - Încă trăiesc la 80 de ani?
Da.
- Cum îmi e fundul? - Frumos, foarte frumos.
Nu-mi prea pasă cum arăt.
- Să spunem că sunt mai multe de iubit la tine.
Minunat.
- Vrei să ți-o citesc? - Am de ales?
- Dacă nu ești interesată... - Nu, nu. Citește-o.
Bine, iată: Draga Celine, îți scriu din cealaltă parte a pădurii.
Scrisoarea asta o să rezolve problema.
Oprește-te. N-aș scrie niciodată așa.
E prea înflorita, "cealaltă parte a pădurii".
Care pădure? Despre ce vorbești? - Te rog, pot continua?
Îți trimit acest tânăr bărbat,
da, tânăr.
Va fi escorta ta.
Dumnezeu știe de problemele lui și că a încercat toată viața să se contracteze,
să fie prezent, chiar cu cei pe care îi iubește cel mai mult.
Pentru asta, îi pare foarte rău,
dar tu ești ultima lui speranță.
Celine,
sfatul meu pentru tine este:
Intri în cea mai bună perioadă a vieții tale.
Uitându-mă în urmă de unde sunt acum, vârsta de mijloc e cu puțin mai complicată
decât când aveai 12 ani, când Matthew și Vanessa
dansau toată noaptea pe piesa "How deep is your love"
Nu știu ce e asta.
În fine... Celine, vei fi bine, fetele tale vor fi exemple
și imagini ale feminității. - Bună asta.
Doar ce am observat un postscriptum la capăt.
Mai bine trec peste, o parte din asta e plictisitoare.
Da, sari, te rog, sari peste.
- Ești sigură? - Da!
Chestii plictisitoare.
Da. Bla, bla, bla, sfaturi financiare, horoscop.
Aici e: P. S. Că veni vorba...
Că veni vorba, cea mai bună partidă din viața mea s-a întâmplat într-o noapte
în sudul Peloponezului.
Nu o rata!
Partea mea sexuală a trecut la un nivel inovator
inovator, minunat.
Știi ce înseamnă asta?
Jesse, poți să încetezi jocul ăsta stupid? Nu suntem într-una din poveștile tale,
Bine?
Ai auzit ce ți-am zis în cameră? M-ai auzit?
Da.
Te-am auzit.
Nu mă mai iubești?
Am crezut că nu vorbeai serios, dar dacă vorbeai, atunci...
La naiba, știi ceva? Ești ca fețele și că restul oamenilor.
Vrei să trăiești într-un fel de basm.
Încerc să repar lucrurile.
Îți spun că te iubesc necondiționat, îți spun că ești frumoasă,
îți spun că fundul tău arată grozav la 80 de ani,
Încerc să te amuz.
Ți-am suportat toate figurile
și dacă crezi că sunt ca un câine care tot timpul o să se întoarcă,
atunci te înșeli. Dacă vrei dragoste adevărată, asta este.
Asta e realitatea. Nu e perfectă, dar e reală.
Dacă nu poți s-o vezi, înseamnă că ești oarbă.
Renunț.
Cum e cu mașina timpului?
Cum adică?
Cum funcționează?
E complicat.
O să trebuiască să mă dezbrac, ca să o operez?
Da, chiar era o problemă.
Hainele... ele nu merg bine prin continuumul spațiu-timp.
Ești așa deștept.
Continuumul...
- ... spațiu-timp. - Spațiu-timp?
Știi ceva, m-am gândit la scrisoarea ta...
Ai locuit în sudul Peloponezului?
Da, da... Suntem în sudul Peloponez.
Crezi că despre noaptea asta vorbești chiar și la 80 de ani?
Păi...
A fost o noapte de pomină ce urma să avem...
Traducerea si adaptarea tuxedoband
www.yifysubtitles.com