Не разбирате. Ядрото на планетата се разпада.
Вероятно ни остават няколко седмици.
Предупредих ви, че добиването от ядрото е самоубийство.
По този начин се ускори имплозията.
Ресурсите са на привършване. Ти какво предлагаш?
Обърнете се към звездите. Също като предците ни.
Наблизо има обитаеми планети. Може да ползваме старите колонии.
Предлагаш да евакуираме планетата? - Не, всички жители са вече мъртви.
Поверете ми Кодекса. Ще направя всичко, за да оцелее расата ни.
Все още има надежда. Тази надежда беше в ръцете ми.
Този съвет е разпуснат. - По чие нареждане?
Мое.
Останалите ще се явите пред съд и ще бъдете наказани подобаващо.
Какви ги вършиш, Зод? Това е лудост. - Каквото трябваше преди години.
Тези законодатели, с безкрайните си дебати, поведоха Криптон към разруха.
Дори да успееш, няма да има на какво да си лидер.
Тогава се присъедини към мен. Помогни да спасим расата ни.
Ще се отделим от родовете, заради които сме в това положение.
Кой ще реши кои родове да оцелеят, Зод?
Ти ли?
Не подхождай по този начин, не искам да сме врагове.
Ти се отказа от принципите, които ни сплотяваха.
Ти се обърна срещу хората си.
Бих застанал до мъжа, който беше някога, Зод,
не до чудовището, в което се превърна.
Отведете го.
Всичко наред ли е, сър? - Направи път.
Казах...
Включи Лара.
Джор... Зад теб!
Лара, подготви изстрелването. Ще дойда възможно най-скоро.
Хорак!
Тръгвай!
Виждаш ли Кодекса? - Под Родилното е, сър.
Но трябва да ви предупредя, че влизането там е незаконно.
Вече няма значение, Килекс, идва краят на света.
Джор-Ел, по заповед на генерал Зод, предай Кодекса.
Полека, Хорак.
Открихте ли планетата? - Да.
Обикаля една голяма звезда, както казахте.
Млада звезда. Клетките му ще попият лъчите й.
Жителите на планетата са интелигентни.
Обществото няма да го приеме.
Ще го убият. - Не...
За тях ще бъде като бог.
Ами ако не стигне дотам?
Ще умре по пътя.
Самичък.
Не мога.
Мислех, че ще мога, но... - Лара,
идва краят на Криптон. Това е шансът ни.
Това е единствената надежда на хората ни.
Какво има, Килекс? - Пет кораба идват насам от изток.
Изследват защитата на Цитаделата. - Отивам за Кодекса.
Чакай. - Лара.
Остави ме да го видя.
Няма да го видя как прохожда.
Как изрича имената ни.
Някъде там, сред звездите...
... той ще заживее.
Сбогом, синко. Надеждите и мечтите ни ще са с теб.
Стреляйте по главната врата.
Лейди Лара, хипердвигателят е готов. - Запалването да започне.
Генерале, засякохме стартиране на двигатели в Цитаделата.
Изстрелване.
Стойте тук, командире.
Знам, че открадна Кодекса, Джор-Ел. Върни го и няма да те убия.
Това е втори шанс за цял Криптон. Не само за родовете, които харесваш.
Какво си сторил? - Роди ни се дете, Зод.
Момченце. Първото естествено зачатие от векове.
Той ще бъде свободен.
Сам ще кове съдбата си.
Ерес!
Унищожете го!
Лара, изслушай ме.
Кодексът е бъдещето на Криптон.
Отмени изстрелването.
Не!
Къде пратихте сина ти, Лора?
Казва се Кал,
син на Ел.
И вече не можете да го стигнете.
Свалете онзи кораб.
Прихванах целта.
Свалете оръжията си, обградени сте.
Генерал Зод, поради убийство и предателство,
Съветът осъжда вас и сподвижниците ви
на 300 цикъла соматично поправяне.
Искате ли да кажете нещо?
Ти не би ни убил. Не би си изцапал ръцете,
но ни обричаш да сме в черна дупка цяла вечност.
Джор-Ел беше прав, вие сте глупци!
Всички до един!
А ти...
Смяташ, че синът ти е в безопасност?
Ще го открия. Ще върна това, което отне от нас.
Ще го открия.
Ще го направя, Лара.
Ще го открия!
Лейди Лара, няма ли да е добре да си намерите подслон?
Няма къде да се скрия, Килор.
Джор-Ел беше прав.
Това е краят.
Направи по-добър свят от нашия, Кал.
Гледай къде ходиш, замалко да бъдеш смачкан.
Кой те намери тебе, новако? - Хайде да вдигнем клетката.
Господа, освободете палубата, обадиха ни се от сондова кула на запад.
Освободете палубата!
Стойте надалеч. Има проблем в клапите на сондата, ще експлодира.
Разбрано, крайбрежна охрана. Ами екипажът му?
Свършено е с тях. - Новако, донеси ми бинокъла.
Новако?
Това е последният кислород. Не знам още колко ще издържим.
Говори крайбрежна охрана 65-10. Обикаляме още един път и изчезваме.
Чакайте, има хора на площадката.
Къде отива онзи? Трябва да тръгваме. - Хайде, да тръгваме!
Тръгвай!
Когато Канзас става област.
Кларк.
Слушаш ли ме?
Поисках да ми кажеш кой пръв се е заселил в Канзас.
Кларк, добре ли си?
Кларк?
Кларк!
Кларк, излез. - Оставете ме на мира.
Кларк, обадих се на майка ти. Кларк!
Тук съм. Кларк, миличък, мама е.
Би ли отворил вратата? - Какво му има?
Много е странен. - Не му дават да играе с децата.
Миличък,
как да ти помогна, като не ме пускаш? - Светът е прекалено голям, мамо.
Ами смали го тогава.
Просто...
Слушай само мен.
Представи си, че е остров.
Сред океана.
Виждаш ли го?
Да.
Тогава плувай към него.
Какво ми има, мамо?
Кларк...
Хей, загубеняко. Какво ще кажеш за мача?
Не го закачай, Пийт. - Ти да не си му приятелка?
Искам да чуя какво ще каже.
По-бързо, смотаняк.
Синът ми беше там, в автобуса.
Видял е стореното от Кларк.
Сигурен съм, че е така. Видяното е било дело на...
На Бог, Джонатан.
Било е провидение.
Мисля, че малко преувеличавате. - Напротив.
Лана също го е видяла, а и Форни. Кларк го е правил и друг път.
Исках само да помогна. - Знам, но вече говорихме за това.
Нали? Говорихме за това, ти трябва...
Кларк, не трябва да се разкриваш.
Какво трябваше да направя? Да ги оставя да умрат?
Може би...
Не са заложени само нашите животи, Кларк, а и на тези около нас.
Когато светът...
... разбере за способностите ти, всичко ще се промени.
Вярванията ни, представата ни за човека, всичко.
Видя реакцията на майката на Пийт. Тя беше уплашена.
Защо?
Хората се страхуват от непонятните за тях неща.
Тя права ли е? Бог ли ми е причинил това?
Кажи ми!
Намерихме те в това.
Бяхме сигурни, че правителството ще ни посети.
Но никой не дойде.
Това беше до теб в капсулата.
Показах го на металург в Канзас.
Каза, че материалът, от който е направен, не е познат на хората.
Това значи, че не е от този свят, Кларк.
Ти също не си от този свят.
Ти си отговорът, синко.
Отговорът на въпроса дали сме сами във Вселената.
Не искам да съм това. - Не те виня, сине.
Това е тежко бреме за всеки, но ти не си като всички, Кларк.
Вярвам, че си пратен тук с някаква цел.
Някой ден ще приемеш способностите си.
Когато този ден настъпи, трябва да направиш избор.
Дали да застанеш гордо пред хората, или не.
Не може ли да продължа да се преструвам на твой син?
Ти си мой син.
Но някъде там имаш още един баща, който те е кръстил по друг начин.
И те е пратил с някаква цел, Кларк.
Дори да ти отнеме целия ти живот, трябва да откриеш тази цел.
Някой намерил нещо странно в Елсмир.
Викнаха Мики за една седмица. Луда работа, и американците са там.
Наричат го аномален обект, каквото и да значи това.
Остави ме на мира, не се шегувам. - Стига де, Криси...
Спри. Пусни ме. - Остави я намира, човече.
Или какво, големецо? - Или ще те помоля да си тръгнеш.
Ще си тръгна, когато си поискам.
Я да те видим.
Не си заслужава, миличък.
Хей, задник, да не си забравиш бакшиша.
Мерси. Здрасти.
Г-це Лейн, как сте? - Добре.
Джед Юбенкс - полярен транспорт. - Колко има до станцията?
След онзи хълм е, ще ви придружа. - Супер.
Джо ще ви донесе багажа. Джо?
Помогни й. - Полека, тежки са.
Трябва да призная, г-це Лейн, не съм фен на "Дейли планет",
но статиите ви за Първа дивизия бяха... доста впечатляващи.
Какво да кажа, никой не ме чете, ако не нося бронежилетка.
Г-це Лейн! Полковник Харди и д-р Емил Хамилтън.
Идвате рано, очаквахме ви утре. - Точно затова дойдох днес.
Момчета, нека изясним нещо.
Тук съм, защото сме на канадска земя
и съдът не ви позволи да ме разкарате.
Ако няма да си мерим повече ония работи, покажете какво открихте.
Сателитите на НАСА са засекли аномалията. Може да е от леда,
но със сигурност има нещо. - Стара руска подводница?
Едва ли. Това нещо е 300 метра, тогава е нямало такива.
Но ето какво е странното.
Ледът, който е около обекта, е на близо 20 000 години.
Г-це Лейн, не се отдалечавайте.
Вечер температурите падат до -40 градуса.
Ще ви намерим чак напролет.
Заповядайте.
Ами ако ми се допишка? - В ъгъла има кофа.
Къде отиваш, по дяволите?
Ехо?
Спокойно, няма нищо. Всичко е наред.
Имаш вътрешен кръвоизлив. Ще се наложи да обгоря мястото.
Как...
Способен съм на неща, които другите не могат.
Хвани ръката ми. Ще те заболи.
Руската подводница на генерал Харди и екипа му
се оказа нещо много по-екзотично.
Изотопен анализ на леда, който е около обекта,
показа, че се намира в ледника повече от 18 000 години.
А спасителят ми изчезна при отлитането на обекта.
Оказа се, че работата, миналото и самоличността му са били фалшиви.
Въпросът, породен от съществуването на спасителя ми, е доста плашещ.
Но аз знам какво видях.
И стигнах до извода,
че произходът на обекта и обитателят му е извънземен.
Не мога да публикувам халюцинации, Лоис.
Ами работниците, които потвърдиха историята ми?
Пентагонът отричат за кораба. - Разбира се, това е тяхната работа.
Хари, това съм аз. Журналистка с награда "Пулицър".
Дръж се като такава. - Публикувай я или напускам.
Не можеш, имаш договор.
Няма да публикувам история за извънземни сред нас.
Това няма да се случи.
Чисто уиски за дамата.
Пращам ти оригиналната статия. Редакторът ми не я одобри,
но ако я публикуваш в интернет... - Ясно,
но ти не описа ли сайта ми като място, пълно с измишльотини?
Още го мисля, Уудбърн.
Но искам хората да видят историята. - Защо?
Защото искам да покажа на спасителя си, че знам истината.
Диагностика: завършена. Процес за управление: заверен.
Всички системи са в изправност.
Станал си зрял мъж.
Ще ми се Лара да можеше да те види. - Кой си ти?
Аз съм баща ти, Кал.
Или неговата сянка, неговото съзнание.
Казвам се Джор-Ел.
А Кал?
Аз ли се казвам така? - Да, казваш се Кал-Ел.
Имам толкова много въпроси.
Откъде идвам?
Защо ме пратихте тук?
Родното ти място е Криптон.
Свят с много по-недружелюбна среда от тази на Земята.
Преди много време, в една ера на експанзия,
расата ни се разпръсна по звездите,
в търсене на нови места за живеене.
Този разузнавач бе един от хилядите, изстреляни в Космоса.
Строяхме колонии на другите планети.
Чрез технологиите си оформяхме средата според нуждите си.
Сто хиляди години цивилизацията ни цъфтеше.
Постигахме чудеса. - Какво се случи?
Въведохме контрол на изкуственото зачатие.
Изследването на Космоса бе прекратено.
Изчерпахме природните си ресурси.
В резултат на това
ядрото на планетата ни стана нестабилно.
Военният ни лидер - генерал Зод,
опита преврат, но вече бе твърде късно.
С майка ти предвидихме бедствието
и трябваше да се погрижим за оцеляването ти.
Това е Родилното.
Всеки криптонец бива заченат в подобна камера.
Всяко дете има предопределена роля в обществото ни -
работник, воин, водач.
С майката ти вярвахме, че това лиши Криптон от нещо ценно.
Елементът на избор, шансът.
Ами ако детето мечтае да следва друга съдба от отредената му?
Ами ако детето мечтае за нещо по-велико?
Ти олицетвори тази наша вяра, Кал.
Първото нормално заченато дете от векове.
Затова рискувахме всичко, за да те спасим.
Защо не дойдохте с мен?
Не можехме, Кал.
Колкото и да ни се искаше.
Колкото и силно да те обичахме.
С майка ти бяхме продукт на провала на нашия свят,
и също като Зод - свързани със съдбата му.
Значи съм сам? - Не.
Ти си дете на Земята, колкото и на Криптон.
Можеш да съчетаеш най-доброто от двата свята.
Мечта, на която аз и майка ти посветихме живота си.
Хората на Земята са различни от нас.
Но вярвам, че това е за добро.
Не е задължително те да повторят грешките ни.
Не и ако ги поведеш, Кал.
Не и ако им вдъхнеш надежда.
Точно това е значението на този символ.
Символът на рода Ел значи надежда.
Въплътена в силата на помощта,
тя дава потенциал на всеки човек да бъде боец на доброто.
Можеш да им дадеш точно това.
Защо съм толкова различен от тях?
Тяхното Слънце е по-младо и по-ярко от нашето.
Клетките ти се подхранват от лъчите му.
Те подсилват мускулите, кожата и сетивата ти.
Земната гравитация е по-слаба, а атмосферата - по-благоприятна.
Тук си израснал по-силен, отколкото съм си представял.
Можеш да разбереш колко
като продължаваш да изпитваш границите си.
Ще дадеш на хората тук идеал за стремеж напред.
Те ще те догонват, ще се спъват, ще падат.
Но с времето...
те ще застанат до теб.
С времето ти ще им помогнеш да вършат чудеса.
Как да откриеш някого, който цял живот се крие?
Започваш с градските легенди за него.
От всички приятели на приятели, твърдящи, че са го виждали.
За някои той е ангел хранител.
За други - призрак, който не се вписва в света ни.
Ровейки се назад във времето, историите придобиват смисъл.
Познавате ли Пийт Рос? - Да, работи надолу по улицата.
Пийт Рос?
Бих искала да поговорим за инцидента от детството ви.
Обърнатият автобус в реката.
Семейство Кент.
Г-жо Кент, аз съм Лоис Лейн от "Дейли планет" и...
Мълчи!
... и искам да поговорим за сина ви.
Джонатан Кент 1951 - 1997 г.
Реших, че ако обърна достатъчно камъчета, сам ще ме откриеш.
Откъде идваш? Защо си тук? Нека разкажа историята ти.
А ако не искам тя да бъде разказана? - Рано или късно ще се случи.
Някой ще те снима или ще научи къде живееш.
И просто отново ще изчезна. - Можеш да изчезнеш
само ако спреш да помагаш на хората, а това не е вариант за теб.
Баща ми вярваше, че ако хората научат кой съм...
Те ще ме отритнат, заради страха си.
Стига с тая безопасност!
Искам да свърша нещо полезно. - Земеделието е полезно.
Не казвам, че не е. - Семейството ни
е пето поколение фермери. - Това не моето семейство!
Ти не си ми баща.
Просто си ме намерил в полето. - Кларк!
Спокойно, Марта.
Кларк има право.
Ние не сме твои родители.
Но дадохме всичко от себе си и мисля, че се справихме.
Може би вече няма какво да ти дадем.
Виж...
Тате. - Чакай.
Вървете под надлеза.
Под надлеза! Бързо!
Скрийте се!
Последвайте ги!
Заклещила се е.
Последвайте ме!
Кучето е в колата!
Аз ще го взема! - Не!
Заведи майка си до надлеза.
Хайде, момче!
Джонатан!
- Мамо, стой тук!
Татко!
Оставих баща си да умре, защото му вярвах.
Защото той бе убеден, че трябва да изчакам.
Че светът не е готов.
Ти как мислиш?
По-добре внимавай, Лоис.
Пери ти е бесен.
Научил е, че си тайният източник на Уудбърн.
Казах ти да не го публикуваш.
Позволила си на Уудбърн да го пусне в интернет.
Сега издателите искат от мен да те съдя.
Ако ще ти олекне - свалям статията. - Просто ей така?
Да.
Какво стана със следите ти? - Оказаха се грешни.
Или просто не получи отзвука, на който се надяваше.
Излизаш в 2 седмици неплатен отпуск.
Опиташ ли още една авантюра, приключваш тук.
Нека бъдат 3 седмици, щом си съгласна.
Пери! - Недей!
Вярвам, че си видяла нещо Лоис,
но няма да се вържа, че си хванала погрешни следи.
Каквато и да е причината за свалянето на материала,
мисля, че постъпваш правилно. - Защо?
Представяш ли си как хората на тази планета ще реагират...
ако научат, че има такъв човек сред нас?
Дръж го!
Я се погледни!
Една репортерка се отби. - Приятелка ми е, не се тревожи.
Мамо. - Какво?
Открих ги. - Кои?
Родителите ми.
Народът ми.
Вече знам откъде идвам.
Това е чудесно.
Толкова се радвам за теб, Кларк.
Какво има? - Нищо.
Когато беше бебе, лягах до легълцето ти.
Слушах как дишаш.
Беше ти трудно.
Мъчеше се.
Тревожих се постоянно. - Че истината ще излезе наяве?
Не, истината за теб е свята.
Разбрахме това още щом те видяхме.
Знаехме, че един ден целият свят ще го проумее.
А аз...
Тревожех се, че ще те отнемат от мен.
Никъде няма да ходя, мамо.
Обещавам.
Генерал Суонуик. - Какво имаме, докторе?
Комета? Астероид?
Кометите, не правят промяна в курса си, генерале.
Исках да го видите, преди някой аматьор с телескоп да е всял паника.
Изглежда корабът е влязъл в орбитата на Луната.
Но нямам идея защо.
Опитахте ли комуникация?
Да, но още няма реакция от тяхна страна.
Просто предполагам,
но мисля, че това чудо опитва да нахлуе драматично.
Някой знае ли къде държим тонера?
Какво става? - По всички новини е.
Трябва да го видиш.
Кларк! - Да, идвам.
Не сте сами.
Върви по RSS каналите.
Виждам го и на телефона си.
Казвам се генерал Зод.
Идвам от далечен свят.
Прекосих океан от слънчеви системи, за да стигна до вас.
От известно време вашият свят приютява човек от моя вид.
Моля да върнете този индивид под моя опека.
По неизвестни причини
той е избрал да скрие съществуването си от вас.
Постарал се е да се слее с вас.
Ще изглежда като вас.
Но той не е един от вас.
Тези, които знаят местонахождението му,
държат съдбата на планетата ви в ръцете си.
А на Кал-Ел казвам следното:
Предай се до 24 часа,
или гледай как този свят страда от последствията.
Ако наистина не ни желае злото, трябва да се предаде на хората си.
Не го ли стори сам, може би ние трябва да се намесим.
Лоис Лейн от "Дейли планет" го познава.
Трябва да я разпитаме. - Чакайте, казвате...
Ало. - Гледаш ли тая простотия?
Веднъж да съм съгласен с Уудбърн. Знаеш ли къде е той?
Не, но и да знаех, нямаше да кажа. - Целият свят е в опасност.
Зарежи журналистическата етика.
Нещата се сериозни Лоис. ФБР ми дрънкат за държавна измяна.
Трябва да затварям.
ФБР! Горе ръцете! Пуснете чантата! Веднага!
Знаем много малко за гостите.
Представители на правителството казаха, че не представляват заплаха
въпреки тона на съобщението им.
И въпросът, който се питат всички: Кой е този Кал-Ел?
Съществува ли наистина? И как е останал скрит толкова време?
Хайде, Кент.
Хайде, отвръщай!
Ставай, Кент!
Това ли беше?
Само това ли можеш?
Давай, Кент!
Хайде!
Нараниха ли те?
Те не могат.
Нямах това предвид, а дали си добре.
Много исках да ударя това дете. - Знам.
Част от мен също го искаше, но после какво?
Щеше ли да се почувстваш по-добре?
Трябва да избереш какъв човек искаш да станеш, Кларк. Защото...
Независимо дали човек е добър, или лош, той...
Той ще промени света.
За какво мислиш?
Не знам откъде да започна. - Откъдето поискаш.
Корабът, който се появи снощи,
е дошъл заради мен.
Знаеш ли защо те търсят? - Не.
Дори да се предам, няма гаранция, че Зод ще спази думата си.
Но има шанс да спася Земята като се предам.
Дали да го използвам?
Какво казва усетът ти?
Че на Зод не може да се вярва.
Проблемът е, че имам същите съмнения и за хората на Земята.
Понякога се налага да имаш вяра.
Доверието идва впоследствие.
Добре, привлече вниманието ни.
Какво искаш? - Да говоря с Лоис Лейн.
Защо мислиш, че тя е тук?
Не си играйте с мен, генерале. Ще се предам.
Но искам гаранция за свободата на Лоис.
Защо се предаваш на Зод?
Предавам се на човечеството. Има разлика.
Остави ги да ти сложат белезници.
Нямаше да е предаване, ако бях оказал съпротива.
А щом така се чувстват по-сигурни, всичко е наред.
Какво значи това "С".
Не е "С".
В моя свят това значи "надежда".
Е, тук си е "С".
Какво ще кажеш за...
Супер... - Господине, здравейте.
Аз съм доктор... - Емил Хамилтън, знам.
Виждам табелката на гърдите ви.
Както и недоядения пакет бонбонки.
Виждам и войниците отзад, приготвящи упояващия препарат.
Няма да ви е нужен. - Трябваше да вземем мерки.
Може да пренасяте някакъв извънземен патоген.
За 33 години не съм заразил никого, докторе.
За когото ти е известно. Тревожим се за сигурността си,
тъй като си разкрил самоличността си на г-ца Лейн.
Защо не сториш същото и с нас?
Да сложим картите на масата, генерале.
Страх ви е, защото нямате контрол над мен.
Нямате и никога няма да имате.
Но това не значи, че съм ваш враг. - А кой е? Зод?
От това се опасявам. - Дори да е така,
наредено ми е да те предам на него.
Направете каквото е редно, генерале.
Благодаря ти! - За какво?
Че ми повярва.
В крайна сметка нямаше голям смисъл.
За мен имаше.
Идват. Време е да тръгваш.
Върви, Лоис.
Кал-Ел, аз съм помощник-командир Фейора-Ул.
Пращам ти поздрави от името на генерал Зод.
Вие ли сте командващият офицер? - Да.
Генерал Зод би желал тази жена да ме придружи.
Поискахте само извънземния.
Не споменахте нищо за нашите.
Да предам ли на генерала, че отказвате сътрудничество?
Не ми дреме какво ще му предадеш.
Всичко е наред.
Ще отида.
Атмосферата на кораба ни не е подходяща за хора.
Ще се наложи да носиш дихател оттук нататък.
Кал-Ел.
Нямаш представа колко дълго те търсехме.
Ти трябва да си Зод. - Генерал Зод! Нашият командир!
Няма нищо. Прости му пропуските в устава ни.
Нашите правила са му чужди.
Това е повод за празненство,
не за конфликт.
Чувствам се странно.
Какво става с него? - Отхвърля атмосферата на кораба ни.
Приспособил си се към екологията на Земята, но не и към нашата.
Помогни му! - Не мога.
По-добре да оставим процеса да премине.
Помогни му!
Моля те!
Здравей, Кал.
Или може би предпочиташ Кларк.
Така те кръстиха те, нали?
Аз бях военният лидер на Криптон, а баща ти - най-великият ни учен.
Двамата бяхме единодушни в едно - че Криптон умира.
В замяна на усилията ми да предпазя цивилизацията ни
и да спася планетата ни,
аз и офицерите ми бяхме осъдени в зоната на фантомите.
Но колапсът на нашия свят ни освободи.
Лутахме се без посока.
Орисани да се реем сред отломките на планетата си, докато прегладнеем.
Как открихте път към Земята?
Успяхме да преоборудваме проектора на Фантома в хипердвигател.
Баща ти направи подобна модификация и на кораба, довел те тук.
И така инструментът за нашето проклятие...
стана нашето спасение.
Посетихме старите си колонии в търсене на следи за живот.
Но открихме само смърт.
Откъснати от Криптон, колониите ни бяха загинали отдавна.
Спасихме каквото можахме.
Брони, оръжия. Дори тератрансформатор.
Подготвяхме се 33 години,
докато не засякохме сигнала,
задействан от влизането ти в стария разузнавателен кораб.
Ти ни доведе тук, Кал.
И сега имаш силата да спасиш остатъка от твоята раса.
Генетичният код на всеки бъдещ новороден криптонец
е кодиран в граждански регистър.
Баща ти открадна Кодекса и го скри в капсулата ти.
С каква цел?
Криптон да живее отново.
На Земята.
Къде е Кодексът, Кал?
Ако се възроди Криптон,
какво ще се случи със Земята?
Основите трябва да се положат върху нещо.
Дори баща ти съзнаваше това.
Не, Зод.
Не мога да бъда част от това. - А от кое можеш да си част?
Не!
Спри!
Баща ти си отиде с чест, Кал.
Ти си го убил? - Така беше.
Не минава и ден, през който да не мисля за това.
Но пак бих го сторил, ако трябва. Имам дълг към народа си.
И няма да позволява на никого да ми попречи да го изпълня.
Каква е ситуацията? - Два изстрела от извънземния кораб.
Покажи ги. - Да, сър.
Ето ги. - Покажи ми екран 4 отблизо.
Да, сър. - Паролата за деня е "тризъбец".
Два извънземни кораба ни приближават. - Екран 4 показан.
Скорост? - 380 възела.
Не отговарят на нашите сигнали.
Хабиш се напразно.
Корабът неутрализира енергията, която получаваш от земното слънце.
Тук си слаб като човек.
Откъде се появи? - Чрез командния ключ.
Благодарение на теб съм качен на сървъра на кораба.
Кой си ти? - Аз съм бащата на Кал.
Можеш ли да ни помогнеш? - Конструирал съм този кораб.
Мога да наглася атмосферните условия да са подходящи за хора.
Можем да ги спрем и да ги върнем в зоната на фантомите.
Как? - Мога да ти обясня.
Но после ще трябва да обясниш на Кал.
Ще ми помогнеш ли?
Екипажът усети присъствието ни, трябва да си бърза. Извади ключа.
Ти ли го направи? - Да. Вземи оръжието.
Какво става?
Отдясно. Стреляй.
Зад теб.
Евакуирай се в отсека. Сбогом, г-це Лейн.
Надали ще се видим отново.
Помни. Хипердвигателят ще ги спре.
Премести се наляво.
Вярно ли е това, което Зод каза за Кодекса?
Унищожи панела.
Исках първо да се научиш какво е да си човек.
За да можеш един ден да бъдеш мост между два народа.
Погледни. - Лоис.
Можеш да я спасиш, Кал.
Можеш да спасиш всички тях.
Тук ще бъдеш в безопасност.
Добре ли си? - Да.
Съжалявам.
Не исках да им казвам нищо, но те влязоха в главата ми...
Спокойно, Лоис. Същото се случи и с мен.
Кларк!
Къде е корабът, с който е пристигнал?
Върви в ада.
Там.
Кодексът не е тук.
Къде го е скрил? - Не знам.
Къде е Кодексът?
Мислиш си, че можеш да заплашваш майка ми?
Какво ми направи?
Родителите ми ме научиха да владея сетивата си, Зод.
Да се съсредоточавам
върху това, което искам да видя. Без маската всичко те залива.
И боли. Нали?
Влезте вътре, тук е опасно.
Чисто е. Тук е командирът на въздушнодесантната мисия.
И преди съм срещал съществата, които в момента доближаваме.
Те са изключително опасни. Имате разрешение да ги унищожите.
Пазител приближава целта.
Активирай оръжията. - Прието, оръжията активирани.
Мълния 11, набелязах три мишени.
Мълния 11, добро попадение, незабавно атакувай отново!
Прието, ще направим втори заход по координати 2-1-2-3.
Мълния 11, катапултирай!
Приближава ме същество! По дяволите!
Слаб си, сине на Ел. Колеблив.
Фактът, че притежаваш морал, а ние - не,
ни дава еволюционно предимство.
А историята е доказала едно.
Еволюцията винаги побеждава.
Стреляйте по мишените.
Какво да правим с онзи в синьо?
Казах всички.
Готови за сблъсък!
Добре ли си?
Падаме.
Ще се разбием! Готови за сблъсък!
Пазителят падна! Повтарям. Пазителят падна!
Пазител, чуваш ли ме? Мълния 11 вика Пазител, обади се!
Тук Пазител. Имайте бойна готовност, опасността е близо.
Разбрано, опасността е близо. Късмет.
Смъртта за кауза е награда сама по себе си.
Няма да победиш.
За всеки един, когото спасиш, ние ще убием милион други.
Чисто ли е? Потвърдете дали периметърът е чист!
Отряд "Алфа", докладвайте. Отряд "Алфа", чувате ли ме?
Този човек не ни е враг. - Благодаря, полковник.
Мамо? - Добре съм.
Хубав костюм.
Съжалявам. - Това са просто вещи.
Винаги могат да бъдат заменени.
Но ти си незаменима.
Зод каза, че този Кодекс може да възстанови моя народ.
Това не е ли хубаво?
Не мисля, че искат да делят този свят.
Кларк.
Знам как да ги спрем.
Какво се случи? - Откри временна слабост.
Това няма голямо значение. Защото открих Кодекса.
Никога не е бил в капсулата.
Джор-Ел е взел Кодекса - ДНК на милиарди.
И го е свързал с клетките на сина си.
Всички наследници на Криптон живеят в тялото на един беглец.
Нужно ли е Кал-Ел да е жив, за да извлечем Кодекса от клетките му?
Не.
Стартирайте тератрансформатора.
Какво се случи? - Корабът се раздели.
Единият тръгна на изток, а другият към южното полукълбо.
Каква му е скоростта? - Приближава 24 маха, но се ускорява.
Явно се цели в южната част на Индийския океан.
Приземява се. - Покажи го на екрана.
Боже мой.
Включете хипердвигателя.
Готови сме да започнем процеса.
Стартирайте.
С какво ни удариха?
Прилича на гравитационно оръжие, което се задейства от кораба им.
Увеличават масата на Земята, насищайки атмосферата с частици.
Боже мой.
Тераформират. - Тоест?
Изменят атмосферата и топографията на Земята.
Искат да превърнат Земята в Криптон.
А какво ще се случи с нас? - Ако тези данни са верни,
няма да има "нас". - Генерал Суонуик, сър.
Говоря с контролната кула. Ген. Харди води Супермен със себе си.
Супермен? - Извънземния. Така го наричат.
Имаме план. - Това, което си мисля, ли е?
Корабът, с който е пристигнал.
Корабът се задвижва от хипердвигател.
Изкривява пространството.
Корабът на Зод използва същото. Ако двата се сблъскат...
Ще се създаде сингулярност. - Като черна дупка.
Да. Теоретично ще отворим пътя и ще можем да ги върнем.
Значи искаш да го атакуваме с него?
Ако корабът няма 8000 кг, можем да го пуснем с C-17.
Можем да го направим. - Ако не спра машината над океана,
гравитационното поле ще продължи да расте.
Ако това нещо прави Земята подобна на Криптон,
това значи ли, че ще бъдеш по-слаб на нея?
Може би. Но това няма да ме спре да опитам.
По-добре се отдалечи.
Малко повече.
Фейора, поеми управлението. - Да, сър.
Трябва да проверя родилното и да отдам почит на стар приятел.
Пазителят лети към Метрополис. Пратката е на борда.
Командният ключ е приет. Родилното се зарежда.
Зод, спри, преди да е станало твърде късно.
Продължаваш да ме мъмриш дори след смъртта си, а?
Няма да дам да злоупотребиш с Кодекса. - Не можеш да ме спреш.
Командният ми ключ отменя властта ти.
Корабът сега е под мой контрол.
Искам разрешение за нападение.
Имате позволение за атака.
Чакаме данни за щетите при първа възможност. Край.
Гравитационното поле не може да бъде преминато. Трябва да се приближим.
Всички да напуснем сградата. Веднага!
Изгубихме втория изтребител!
Мейдей! Мейдей! Мейдей!
Всички насам! По-бързо!
Джени!
Пери!
Можем да съжителстваме с хората.
И да страдаме с години, опитвайки се да се адаптираме като сина ти?
Искаш геноцид. - Да.
И споря за положителните му страни с призрак.
И двамата сме призраци, Зод. Нима не виждаш това?
Криптон, който познаваш, е минало. - Кораб, успя ли
да изолираш агресивния разум? - Да.
Подготви се да го унищожиш. Този спор ми омръзна.
Като ми затвориш устата, няма да промениш нищо.
Синът ми е два пъти повече мъж от теб.
Той ще довърши това, което започнахме.
Мога да ти го обещая.
Имаш паметта и съзнанието на Джор-Ел.
А можеш ли да чувстваш неговата болка?
Ще извлека Кодекса от трупа на сина ти.
И ще изградя Криптон отново, върху неговите останки.
Джени, къде си?
Тук съм! - Дръж се.
Не мога да изляза, заклещена съм.
Ще те измъкнем. Дръж се.
Моля те, не ме оставяй! - Няма да те оставим.
Робърт, довлечи се насам и ми помогни!
Опитай с това - ти ще натиснеш, аз ще дърпам.
Приближава ни, натискай!
Тук Пазител. Имаме ли възможност за атака?
Нямаме, Пазител.
Той успя.
Нортком, тук Пазител. Можем да започваме.
Успех, Пазител. Имаш разрешение за пускане на пратката.
Финалната права.
Сега всичко зависи от вас с Хамилтън.
Хайде, де. - Приготвена ли е пратката?
Готови ли сме за изпускане? - Не.
Нещо не е наред. Не трябва да става така.
А как би трябвало да е? - Да влезе цялото.
Нека погледна. - Поеми управлението.
Втори пилот поема управлението.
Ние сме готови. Какво става?
Имаме малък проблем.
Прицелете се в самолета.
Целта е прихваната.
Ако унищожиш кораба,
ще унищожиш и Криптон.
Криптон изчерпа възможностите си.
Г-це Лейн, отдръпнете се! Г-це Лейн!
Остави на мен! Бягай!
Смъртта за кауза е награда сама по себе си.
Изчезнаха ли? - Мисля, че да.
Той ни спаси.
Казват, че всичко тръгва надолу след първата целувка.
Сигурен съм, че важи, само ако целуваш човек.
Погледни...
Можехме да построим нов Криптон тук.
Но ти предпочете човеците пред нас.
Аз съществувам, само за да защитавам Криптон.
Това е единствената причина да се родя.
И всяко едно мое действие, независимо колко крайно
или жестоко, е за доброто на моя народ.
А сега моя народ го няма.
Моята душа...
Това ми отне ти!
Ще накарам всички тези човеци да страдат, Кал.
Ще ти отнема всички тях. - Ти си чудовище, Зод.
И ще те спра.
Има само един начин да приключим с това.
Някой от двама ни трябва да умре!
Отгледан съм да бъда воин, Кал.
Обучен съм да владея сетивата си.
Ти къде си се обучавал? Във фермата?
Ако толкова много обичаш хората тук...
значи ще тъгуваш за тях.
Недей!
Спри!
Не!
Полудя ли? - Наблюдателен самолет.
Това е оборудване за 12 млн. долара! - Беше.
Опитваш се да откриеш къде се прибирам нощем, но няма да можеш.
Тогава ще те запитам очевадното -
как да знаем, че един ден няма да се изправиш срещу Америка?
Отраснал съм в Канзас. Повече американец от това...
Тук съм, за да помогна. Но трябва да е по моите правила.
Трябва да убедите Вашингтон в това. - Дори да исках,
защо си мислиш, че ще ме послушат? - Не знам, генерале.
Явно ще трябва да ти се доверя...
Защо се усмихваш, капитане? - За нищо, сър.
Просто го намирам за секси.
Влизай в колата, капитане. - Да, сър.
Винаги смяташе, че ти е писано да вършиш велики дела
и че дойде ли времето, раменете ти ще могат да удържат тежестта.
Жалко, че не е тук да ме види днес.
Видял те е, Кларк. Бъди сигурен.
Какво смяташ да правиш, когато не спасяваш света?
Мислил ли си за това? - Всъщност, да.
Ще си намеря работа, с която да следя новостите.
В която хората не ме гледат странно, когато отивам на опасни места
и не ми задават въпроси.
Хайде, Лоис. Кога ще ми вържеш?
Билети за мача довечера. Какво ще кажеш?
Ще кажа да се пробваш при стажантите. Сигурно ще имаш повече късмет.
Извинявай.
Мач? - Не.
Ломбард, Лейн, това е новият ни кореспондент. Въведете го.
Това е Кларк Кент. Успех, хлапе.
Здравей, Стийв. - Приятно ми е.
Здрасти. Аз съм Лоис Лейн. Добре дошъл в "Планет".
Радвам се, че съм тук, Лоис.
Превод: EurekAa, vortex, Виктория http://subs.sab.bz
Translator's Heaven 2013