Имали ли сте такава вечер, която е започнала като всяка друга,
но се превръща в най-добрата вечер в живота ви?
Беше 22 Юли, 1990. Последния учебен ден.
Бяхме Оливър Чембърлейн, Питър Пейдж, Стивън Принс, Анди Кнайтли и аз.
Наричаха ме "Краля". Защото се казвам Гари Кинг.
Оли беше смешен. Смяташе се за играч, но всъщност всичко беше математика.
Викахме му "Поличбата" защото имаше белег на челото приличащ на шестица.
Обичаше го. Пийт беше бебето на групата.
Не беше от хлапетата с които по принцип излизаме, но беше веселяк.
И беше пълна откачалка.
Стив беше много готин. Свирехме заедно, гонехме момичетата.
Май ни мислеше за съперници. Сладко.
И Анди... Анди беше дясната ми ръка.
Единствения, на когото можех да разчитам за подкрепа. Той ме обичаше.
И, не се правя на смешен, но и аз го обичах.
Нямаше нищо, което да ни липсва от училището. Може би г-н Шепард.
Той определено беше от добрите. Питаше ме какво искам от живота си.
Казах му, че "просто искам да се забавлявам".
Това му се стори за смешно. Не биваше да е така. Не и тази вечер.
Родния ни град беше Нютън Хейвън. Нашето игрище. Нашата вселена.
И през онази вечер беше място на героичен поход.
Целта: Завладяването на "Златната Миля".
12 кръчми покрай легендарния път на алкохолно задоволство.
Бяха "Първата Поща", "Старите познати", "Знатния Петел", "Пресечените ръце",
"Добрия Другар, "Верния Прислужник", "Двуглавото куче",
"Русалката", "Кошерът", "Главата на краля, "Дупката в стената"...
Всичките преди да стигнем целта си. "Края на Света".
Карахме с моята кола. Наричах я "Звярът", защото беше много космата.
И така започна нашето пътешествие в зрелостта.
Не губихме време. Ударихме първата кръчма и то здраво.
Имаше пиене, купон, спорове, дами,
шотове, драма и разбира се... пиячка.
До петата кръчма вече се чувствахме непобедими и решихме да закупим малко
"билкови освежители" от човек, който наричахме "Преподобния Зелен".
Шестата кръчма извади Поличбата от строя, затова продължихме без него.
Натресох се на сестра му в следващата кръчма.
Отидохме в тоалетната и пак й го натресох.
Остана с нас за малко, но трябваше да я отпратя.
Имах друга среща тази вечер и името й беше Амбър.
9 кръчми и бяхме ние срещу света.
Нещата полудяха в "Кошера" затова отидохме в голф клуба.
Или както ние обичаме да го наричаме: Пушилнята.
Тогава всичко се прецака.
Всички се паникьосаха. Пит пребледня и трябваше да го зарежем.
На края, пропуснахме последните 3 кръчми и се насочихме към хълмовете.
Помня как седях там с кръв по краката, бира по ризата и повръщано по обувките.
Гледах оранжевия блясък на новия ден и в сърцето си знаех,
че живота никога няма да е толкова добър отново.
И знаете ли какво?
Така и стана.
Благодаря, Гари. Това беше много просветително.
Някой иска ли да добави нещо? Или да попита нещо Гари?
Разочарован ли си? - От какво?
Че не си стигнал до "Края на света".
Не.
Какво точно искате да правите?
Искаме да сме свободни да правим каквото искаме.
И да имаме пари. И да си прекарваме добре.
И това ще направим. Ще си прекараме добре.
Ще си направим купон.
Какво точно искате?
Да имаме пари и да си прекарваме добре.
Красавица е. - Да, но не е "Звяр". Здравей, Питър.
Боже. Гари. - Някогашния и бъдещ Крал.
Беше ли пред къщата ми тази сутрин? - Не.
Мога да се закълна, че те видях. - Никога не съм бил в Бишъп'с Гардънс.
Как я караш, човече?! - Добре съм, а ти?
Не съм бил по-добре. Как е... - Ванеса?
Не. Жена ти. - Ванеса.
Да, как е тя? - Добре.
Правихте ли секс? - Имаме 2 деца...
Два пъти. Не свиквай. Не сме се променили, нали?
Какво прави тук? - Всичко е наред, татко.
Здравейте, г-н П.
Е, Гари, как да ти помогна? - Изглежда добре.
Кола ли си търсиш? - Не, боя се, че края наближава.
Какво? - Края на Света!
Какво имаш предвид? - Знаеш какво.
Една вечер, 5-ма мъже, 12 кръчми. Нека битката да започне.
Искаш пак да опиташ това? - Да, не си ли го искал винаги?
Не особено. - Виж, Питър, преди не успяхме,
но този път ще стигнем до горчивия край... или до бирения край.
Ние? - Да, цялата банда.
- Дори Анди? - Защо да не идва?
Мислех, че след инцидента... - Не е проблем. Участва.
Въпроса е: Ти участваш ли?
Трябва да попитам Ванеса. - Коя е Ванеса?
Жена ми. - Откога трябва да питаш жена си?
Откакто се ожених. - Хайде де, не ти ли липсва?
Смеха, другарството, боевете...?
Големия махмурлук сякаш главата ти е пълна с мравки?
Може би първите две... - Започва се.
Как е новия ти номер? - Същия от 10 години.
Този ли?
Трябва да насочим колоните към предната фасада.
Коя е газката без каска?
Това е Гари Кинг.
Чук-чук.
Какво правиш тук, Гари? - Трябваше да кажеш "Кой е там".
Виждам кой е там. Ти си.
Харесва ми какво си направил. Малко духа.
Как е Селина? - Разведохме се преди 10 години.
Да, знам. Просто се чудя как е? - Справя се много добре, очевидно.
Срещаш ли се с друга? - Да, всъщност.
Тя е фитнес инструктор, на 26. - Педофил.
Шегувам се, бих искал да я срещна. - Не. Защо си тук?
Не си ли чул? Събираме отново бандата.
Вече не свиря на бас. - Имам предвид, че събирам момчетата.
Ако искаш ще съберем и бандата. - Не, не можем.
Ти ми продаде китарата за дрога.
Винаги съм се чудел: как се нарича това над вратата?
Това е трегер. - Планът е...
Да се върнем в Нютън Хейвън и да направим златната миля, но този път
ще стигнем до края на света. Всички участват.
Дори Анди? - По-добре повярвай, Големи Топки.
Анди ще излезе да пие с теб? - С нас.
Помисли. Ще се върнем назад във времето. Ще изпием няколко пинти.
12 пинти? - Да.
12 пинти е лудост. - Знам.
За какво е всичко това, Гари? - Става въпрос за заключение.
Защо остаряването да влияе на нещо толкова важно като приятелството?
Много неща се промениха от тогава. - Да.
Това е шанс да си направим равносметка.
Равносметка? Много забавно.
Хайде, няма ли да ти хареса? - Ще ми хареса да се махнеш от дивана.
Ако се тревожиш за мен, недей, ясно?
Тук съм да ти кажа, че Гари Кинг е обратно на коня.
Качил си се на коня? - Не, на колелото.
Какво имаш предвид под колело? - Велосипед.
Загубих се. - Недей.
Това е шанс да завършим започнатото.
Хайде, ще бъде адски щуро.
Свършихме, така че... - Хареса ли ви къщата?
Да, чудесна е. - Невероятно местоположение.
Чудно изложение. - Малко ни е скъпичко.
Той ще свали малко. Колко струва?
1.2 милиона. - Майната ви.
Имате картата ми. Гари, КПД?
И аз се радвам да те видя, Поличба. - Моля те, не ми викай "Поличба.
Дадено, хей, как е сестра ти? - Добре е.
Говори ли за мен? В петък всички ще отидем на пътешествие. Аз ще карам.
Не мога. Мисля, че имам час при доктора.
Да, с доктор Ъркам.
Сещаш се, доктор... - Къркам, ясно.
Хайде, няма да е същото без Поличбата. - Боже.
Ще видиш как се справят момчетата. Ще им кажеш ти как се справяш.
Не се знае, този път може да стигнеш до края.
Анди идва със сигурност? - Да.
Анди Кнайтли? - Да.
И как го убеди?
Г-н Кнайтли? - Фелисити?
Един приятел ви търси.
Не, нямам.
Тук ли работиш? - Да.
Видях момчетата онзи ден. Поличбата, Стиви "Бейби", Па-па-Питър.
Да, помня имената на детинските си приятели, Гари.
Хрумна ни малка идея.
Това е ново. - Да, ще се върнем в Нютън Хейвън.
Защо? - За малко недовършена работа.
Това е шега, нали? - 5 мъже, 12 кръчми, 50 пинта.
60 пинта? - По-полека пияницо.
Не съм пил от 16 години, Гари. - Тогава сигурно си жаден.
Ще се върнем, ще видим момчетата, ще побъбрим и ще бъде като едно време,
само че този път ще завършим веднъж завинаги.
Имаш много селективна памет, Гари. - Благодаря.
Помниш петъчните вечери, аз помня понеделнишните сутрини.
Да, затова отиваме в петък.
Защо не живеем в Нютън Хейвън? - Не знам.
Защото е черна дупка. Скучно е, винаги е било и винаги ще бъде такова.
Скучно е защото ни няма нас.
Безсмислено е да споря с теб. - Именно, затова ела.
Ще взема всички от гарата, петък, 3 часа. Точно.
Не, Гари. - Трябва да питаш госпожичката си?
Не, всъщност, не трябва да я питам.
Какво правиш? - Показвам ти вратата.
Врата ли е? Нямаш трегер.
И е стъкло. Какво е, врата или прозорец?
Може би е вразорец.
Моля те, върви си, Гари.
Добре.
Бяха 600, нали?
Мисля, че трябва да знаеш... - Какво?
Мама умря. - Кога?
Преди няколко седмици. Големият... рак.
Съжалявам.
Тя те харесваше. Накара ме да се замисля за старите дни.
Особено за онази вечер, защото бяхме много щастливи.
И, знаеш, обичам момчетата като братя, но в крайна сметка,
ти си най-добрия приятел, който съм имал.
Радвам се, че те видях, друже.
Хей, Стивън!
Слава богу, имах ужасното чувство, че ще дойда само аз.
Няма да ти е последното ужасно чувство за днес.
Това не може да се случва, нали? - Ти го каза, какво правим тук?
Както винаги. Следваме Гари Кинг в почти сигурно забвение.
Здравей, Стивън? Пит?
Не решихме ли да спрем да го наричаме Безстрашен Водач някъде около 92-ра?
Старите навици умират трудно. - Това ще напишат на гроба на Гари.
Няма, ще ни надживее всичките. - Щеше да е смешно, ако не е вярно.
Чакайте малко. - Какво?
Чудя се кой от нас е най-голям идиот, че се появи.
Може да е имал инцидент. Съжалявам, Анди.
Съжалявам. - Няма проблем.
Това би било най-доброто последствие за всички ни, включително и за Гари.
Невероятно.
Виж тези уличници. - Закъсня.
Не съм. - Си.
Каза 3, а е почти 4. - Да, 3 за 4.
Проблема ти е, че винаги си прав. - Как това е проблем?
Не е за вярване, че си купил същата. - Какво имаш предвид?
Прилича точно като тази, която ти продадох през 89-та.
Това е колата, която ми продаде. Най-добре похарчените ми пари.
Това е Звярът. - Да. Почти. Малко я постегнах.
Смених спирачките, окачването, седалките, таблото,
карбуратора, целия двигател, огледалата, фаровете.
Иначе си е същата кола.
Може да се има за антика. - Тогава да вкараме антиката в пътя.
Хайде, ще закъснеем.
И се завърнахме. Точно като петимата мускетари.
Не са ли трима? - 4, ако броиш Д'артанян.
Никой не знае колко са били, нали? Историята е неточна.
Знаеш, че "Тримата мускетари" е роман, нали? Написан от Александър Дюма.
Много хора казват това и за библията. - Че е написана от Александър Дюма?
Не бъди глупав, Стив, написана е от Исус.
5 звучи много по-добре. Мисля, че двама са умрели и са останали трима.
Стигнахме ли? - Да го направим.
"Два Дракона", това го помня.
Записах ти го на касета, нали? - Да, това е.
Това е касетата? - Да, виж.
Къде я намери? - Беше в касетофона.
Вижте! Има ли гладни?
Всъщност, трябва да пикая.
Дълго пикаене. - Ако е пикаене.
Може да...
Акане. - Това знак за акане ли беше?
Още ли работиш с баща си, Пит? - Да, сега сме партньори.
Ами ти? - Започнах своя фирма през 98-ма.
Щастлив съм. Малко стресиран. Ти?
Имам агенция по недвижими имоти, много конкурента.
Стана ли адвокат, Анди? - Корпоративен.
Някой знае ли какво прави Гари? - Играе "Нийд фор Спийд" ето там.
Никак не е добре. - Не знам.
Най-после ми върна парите. - Наистина?
Взе 200 назаем от мен. - И от мен.
Не мога да повярвам, че си го направил.
Разбира се, че мога. Просто си обрал Питър да платиш на Пол.
Не, заех от Питър да платя на теб. Все още дължа на Пол.
Мамка му, Нютън Хейвън.
Вижте го в оригинален цвят, защото довечера ще го боядисаме в червено.
О, не, не. Мамка му!
Мамка му, мамка му.
Добре, че попаднахме на тоалетна.
Знаете ли защо ви спрях, сър?
Силна ли е музиката? - Левия ви стоп не работи.
Стария стоп.
Все се чупи. Ще се погрижа за това, полицай.
Може ли да видя книжката ви, сър? - Да.
В портфейла ми е. Оставих го в проклетия фитнес.
Някаква друга форма на самоличност? - Не, всичко е в спортната ми чанта.
Типично, нали? Ще ви дам името и адреса си, пуснете ме през системата.
Питър Пейдж. Бишъп'с Гардън 48. Лондон, Н2Т12.
Божичко, Гари. КПД? - Защо му даде моето име?
А моето ли да му дам? - Ами ако ме потърси полицията.
Няма. - Ще провери регистрационния номер с името му.
Знам, затова не му казах моето име. - Ще разбере...
Млъкнете.
Е, г-н Пейдж, какво ви води в Нютън Хейвън?
Всички сме оттук. Върнахме се да поразгледаме.
Ще се пробваме на "Златната миля". Може да стане малко бъркотия.
Погрижете се за стопа и ще е добре да тествате емисията.
И Питър... не вдигайте много бъркотия.
Няма.
Не разбирам. - Просто е, Пит.
Колата още е регистрирана на теб, така е от 1999.
Но аз се местих 3 пъти. - Знам, смених адреса.
Откъде мислиш, че са ти всички тези точки? Божичко, трябва да се отпуснете.
Знаеш ли колко можеш да загазиш? - Знаеш ли колко вече съм загазил?
Това какво ще рече?
Какво по дяволите е това? Защо сме тук? - Тук сме да бъдем унищожени.
Имате ли планове за вечеря?
Тази вечер ще участваме в течна трапеза на пътя си по Златната Миля,
започвайки встъплението в Старата Поща, след това към Стари Познати,
Знатния Петел, Пресечените Ръце, Добрия Другар, Верния Прислужник,
Двуглавото Куче, Русалката, Кошерът, Кралската Глава
и Дупката в Стената по едно от същото.
Всичко това преди последната горчиво сладка пинта в най-вярната кръчма,
Краят на Света. Не гасете лампите, добра госпожо, защото може
да се върнем с блясък в очите, но всъщност, ще бъдем слепи.
От гуляй.
Хайде.
До 1840-та... - По дяволите.
Тази сграда е била мястото на първата поща в Нютън Хейвън,
докато предприемчив бизнесмен решил, че вместо да получава и изпраща поща,
е по-подходяща като скромна таверна, където да се фиркат изморените пътници.
Това е като дежа вю.
Не помня това, преобзавели ли са? - Сложили са постери.
Част от националната инициатива да се отнемат чертите на малките кръчми.
Стил Старбък, приет навсякъде.
Обаче не могат да махнат миризмата. - Определено са опитали.
Добър вечер, Реймондо. Блудния син се завърна.
Кой е в списъка с гости. - Моля?
Ние, сър, правим Златната Миля и вие имате честта да пролеете първата кръв.
Какво препоръчвате? - Има само едно: Коронована Слава.
Подходящо. - Защо?
Аз съм Гари Кинг. - Кой?
Кажете ми повече. - За какво?
Коронована Слава. Палава ли е, пенлива ли е, има ли изненадващ горчив вкус.
Това е бира.
5 от тези, моля. - Не, съжалявам.
Може ли 4 и минерална вода. - Какво!
Това не го вярвам.
Човек с твоята легендарна мъжественост да пие... скапан дъжд.
Като да гледаш как лъв яде хумус.
Това няма смисъл. - Не, няма.
Ти сериозно имаш проблем с това, че не пия след случилото се?
Аз не, но крал Артур има.
Това ще е добро. - Какво общо има крал Артур?
Представяш ли си крал Артур да се завърне от битката при Хейстингс,
да отиде в замъка на Артур... - Камелот.
Приближава се до бара и казва: "Здравейте, може ли минерална вода?".
Не, тогава са нямали минерална вода. - Именно.
Щеше да си поиска малца. Бирата на крал Артур.
Аз съм по-малко мъж, защото пия вода? - Малко е женствено, нали?
Това не е много мило, Гари. - Махни се от 90-те Пит.
Няма нищо женствено в това да влезеш в кръчма след ръгби мач
и да си поръчаш вода на бар пълен с големи грозни копелета с боен грим.
За това, приятелю, се иска увереност. Искат се топки.
Ти го каза.
Не знам дали си забелязал, Гари, но вече не сме тийнейджъри.
И, опазил господ, ако имаш деца... - Имам деца...
Тогава по-добре да си готов да поемеш отговорност.
Казах, че мога да имам деца. Помниш ли Карън Агътън, която... чуках.
Закъсняваше й с две седмици, когато родителите й емигрираха в Нормандия.
Повече не я чух. Може да е имала бебе. Представи си това.
Френско дете. - Безсмислено е да споря с теб.
За децата, където и да са. - За децата.
Пийте и да се бубуваме.
Какво е Бубу? - Знаеш Бубу. Помниш ли в класа на
г-н Шепърд надписа "Изход, гони ме мечка", от тази Шекспирова пиеса?
- "Зимна Приказка". - Да, как се казваше?
"Зимна приказка". - Точно и ако трябваше да избягаме бързо
казвахме: изход, гони ме мечка. После беше: Изход, гони ме мечето Йоги.
След това беше просто "да се Йоги бубуваме", а после "да се бубуваме".
Казваш да тръгваме? - Да, тъпо, нали?
"Старите познати". Това вече е кръчма.
Да, това вече е друго нещо.
Като дежа вю.
Дейвид, мой човек. Чу ли новините? Гари Кинг е обратно в града.
Кой е тоя?
Как беше погребението, Гари?
Погребението на майка ти. - Трудно е да се опише с думи.
Но ако трябваше да избера три, щях да кажа...
много, много тъжно.
Не, това са 2, нали? Ами наистина, много тъжно.
Жалко. Тя беше добра жена.
Наистина харесвах майка ти. - Аз също.
Аз също...
Здрасти. - Здрасти, братле.
Тук ли си? - Да, отдавна, какви ги дрънкаш?
Пак ли се изгуби на околовръстното?
Това е Нютън Хейвън. Кога ще се видиш с близначките?
Ние сме в Старите Познати. Ела, ако искаш.
Да, тук е. Добре, до скоро.
Кой беше това, Поличба? - Не ми викай Поличба, Гари.
Ако искаш да знаеш... беше Сам. - Сам е тук?!
Да няма шибано ехо? Да, Сам е тук, идва от Манчестър.
Какво, идва тук? - По полека, Стив, аз я видях пръв.
Божичко, не отново. - Шегуваш ли се? Аз я видях пръв.
Наистина имаш селективна памет. - Някой друг също ми го каза.
Аз. - Не, щях да запомня.
Казах ти, че съм хлътнал по Сам и ти не спря да я сваляш.
Момчета, моля. - Хареса я, защото аз я харесвах.
Точно така, защото направи онази пиеса. - Кабаре.
Тя беше в нея и носеше мрежести чорапи и ти се надърви на сцената.
Боже господи. - Няма значение, тя си падаше по Ейдриън Кийн.
Мразя го тоя идиот. - Може ли да не говорим за сестра ми
във връзка с мрежести чорапи и надървения пенис на Стив?!
Добре, но още ли я бива? - Няма да отговоря на това.
Ама бива ли я? - Какво?
Бива.
Здравей, Сам. - Стивън.
Много си пораснал. - Да.
Изглеждаш чудесно. - Стероиди.
Анди, мина дълго време.
Здравей, Пит. - Здравей, Сам.
Как си, братле?
Гари... - Вилкомен. Биенвеню. Добре дошла.
Сам, искаш ли нещо за пиене? - Ей, Стив, тя току-що дойде.
Сам, искаш ли нещо за пиене? - Тоник, благодаря, Стивън.
Ще отскоча то тоалетната.
Повик на природата.
Какво правиш? - Ти какво правиш?
Отивам в тоалетната. - Ами аз също.
Гари, ти си побъркан. - За какво говориш? Даде ми знака.
Какъв знак? - Отиде в тоалетната.
Гари, ти сериозно ли? Не съм те виждала от 20 години.
Наистина ли мислиш, че ще правим секс в женската тоалетна?
Тази за инвалиди не работи. - Гари, какво стана?
Не знам, може някой да е хвърлил твърде много хартия в тоалетната.
Не знаем как разсъждават, нали?
Не. Какво стана с теб? - Нищо.
Същия съм си. - Не думай.
Е, навита ли си?
Оливър, ще се видим по-късно. - Отиваш ли си?
Мислех, че имаш още половин час. - Нямам. Мисля, че това е твое.
Не работи.
Интимна шега. - Не искам да знам.
Какво е това? - Какво не е?
Паметник? - Да, модерно изкуство.
Хей, момчета, знаете ли колко е часа? - Малко след 6.
Грешка, време е да посетим петела.
Да вървим. - Хайде.
Когато кажеш.
Мамка му, вижте кой е там. Базел, лудия Базел.
Помните ли как идвахме тук и го слушахме да говори за НЛО,
хора гущери и подводни нацисти.
Каза някаква глупост, че Бермудския триъгълник всъщност е квадрат.
Не, каза, че са два триъгълника оформящи ромб.
Той ти беше най-добрия приятел, нали? - Не, Гари.
Той беше самотен, стар човек и малко го съжалявах. - Вярно, Базел.
Може би не сме местните легенди за които ни мислиш.
Гари Кинг. - Говори за себе си.
Прогонен си.
Не мога да повярвам, това е нелепо.
Спокойно, Гари, не си заслужава. - В следващата ще има повече.
Трябва да пием във всяка кръчма иначе милята е прецакана.
Тя вече е достатъчно прецакана.
Колко още трябва да търпим? - Минаха 3, още 9.
Трябва да ям нещо. - Може да ядем в другата кръчма.
Стига да е сравнително здравословно.
Това е Нютън Хейвън. Едва ли е сърцето на органичната революция.
Съмнявам се, че е сърцето на нещо. - Жена ми иска да ядем органично.
Проблема е, че обичам да ям боклуци. - В следващия бар. Не изоставайте.
Да. Това го помня.
Тук прекарахме нова година, нали? - 89-та до 90-та.
Тук ли спа на масата за билярд, Анди? - Да, мисля, че да.
За 6 часа. - 6 часа.
Благодаря, че ми освободихте място.
Помниш ли като се събуди и каза, че си спал цяла година и е 1991,
тогава откачи и удари часовника? - Беше чудесно.
Провървя ли ти с Ерика Лийкс, Пит?
Да, постигнах нещо като личен триумф. - Мармаладов сандвич.
Мармаладовия сандвич... - Същия.
Ерика Лийкс, Трейси Бенсън, Беки Соут.
Две блондинки и червенокоса в средата. - Мармаладовият сандвич.
Беки Соут, по дяволите... - Чудя се какво правят сега?
Може да ги питаш. - Какво имаш предвид?
На онази маса седят 2 блондинки и червенокоса по средата.
Ерика Лийкс отляво, Трейси Бенсън отдясно
и предполагам, че това в средата е Беки Соут. Мармаладов сандвич.
Страшничко. - Да отидем при тях.
Остави миналото както си е. Достатъчно ми е зле да ви гледам грозните мутри.
Изкарваш ни като антики. Не сме се променили толкова.
Вярно, Стив е малко запуснат. Пит е със същата прическа,
а Оливър още има дяволски знак. - Вече има лазерни операции, Гари.
Малка цена, за да спрат да ми викат Поличбата.
Премахва и татуировки. - Аз си харесвам моята.
Хубаво, повече няма да плуваш. - Изгубих се.
Недей. - Е, аз се радвам да ви видя.
Наздраве. - Извинете. Стола свободен ли е?
Свободен ли е стола?
Вземи го. - Благодаря.
Това не беше ли Шейн Хоукинс? - Да.
Кой беше Шейн Хоукинс? - Не искам да задълбавам в миналото.
Пит, подтиснатите травми може да доведат до стрес в по-късния живот.
Очевидно... - Не. Не е заради миналото.
Не е заради факта, че ме тормозеше.
Че ме накара да пропусна повече училищни дни от грипа.
Не е и заради това, че ме принуди да се крия цели уроци в тоалетната.
Или, че ме удари толкова силно, че ми измести очната ябълка.
Не е дори за това, че провали голяма част от детството ми.
Просто това, че не ме позна.
Гледаше право през мен, сякаш всичко е било без значение.
Сигурно ви звучи странно? - Шотове!
Ш-О-Т-О-В-Е. Шотове!
Какво правиш, Гари? - Мислех, че е очевидно. Шотове.
Първо: Питър говореше за нещо, за което очевидно се чувстваше зле.
Не, Питър. Не е наред. Второ: 12 пинта е повече от достатъчно.
И трето: аз не пия, по дяволите. - Но шотовете не се броят, нали?
Каза, че искаш да си припомниш старите дни? Мисля, че просто ти се пие.
Не сме тук като твой приятели. Ние сме ти шибани катализатори.
Смешна дума. Катализатор. Гари Кинг и Катализаторите.
Добро име за банда, запиши го, Стив. - По-добре от "Гари", Гари.
Така ли ще бъде? - Винаги е било.
Не ти трябваме да се прецакаш, досега се справяш отлично сам.
Ще отида да видя дали има автобус, в случай, че някой иска да дойде с мен.
Не можеш да си отидеш. Това е специално, нашата годишнина.
Не е, Гари, това го направихме през Юни, сега е Октомври.
Но това е годишнина на годината. - Всяка година е годишнина.
Не е същото, Гари. И не че града се е променил, а ние.
Ами... не може да си вървите, защото автобусите свършиха.
Тогава се връщам в хотела. Идваш ли?
Ще ми дойде добре. - Аз ще потърся Сам.
Да, аз ще потърся Сам с Оливър. - Добре, значи се разбрахме.
Знаете ли какво мисля? Мисля, че ревнувате.
Да, имате си домове, коли, жени, работа и сигурност.
Но нямате това, което аз имам. Свобода.
Всички сте роби, а аз съм свободен да правя каквото искам, когато искам.
И това ли искаш?
Порасни. Присъедини се към обществото.
Да, но... мама умря. - И всички много съжаляваме.
Сега е време да си отидем у дома.
Мислех, че сме си у дома.
Жал ми е за него.
Мама.
Мамка му.
Внимавай. Пода е малко напикан. Не бях аз.
Това бях аз.
През 90-та.
1990-та.
Изкарах си го на стената. Не знам защо.
Тогава ми изглеждаше важно.
Добре ли си изкарвате?
Правя Златната Миля. Присъедини се.
Ще бъдем като шестимата мускетари.
Казах, че правим Златната Миля.
Мислиш се за много готин, нали?
Ние бяхме по-готини. Града беше наш. Ние ви проправихме път.
Хей, погледни ме като ти говоря. - Моля те, недей.
Какво недей? - Не искаш да го направиш.
Тъй ли?
Мамка му.
Ще го убия. Трябва да обясниш това.
Това хлапе... - Не смей да сменяш темата.
...удари ми главата... - Знаеш ли с кого говорих?
С майка ти и не от отвъдното, а от шибания Бормът.
Това истинско ли е. - Каза, че не сте говорили от месеци.
Анди. - Главата му просто падна.
Не, Гари. Този път няма да ти се размине.
КПД?
Махни се от мен.
Помощ.
Има ли някого?
Гари.
Анди, видя ли...
КПД, Гари?
КПД. - Какво по дяволите значи КПД?
Какво по дяволите. - О, да.
Това не се случва, нали? - Не мога да повярвам.
Знам. - Не мога да повярвам, че излъга за майка си.
Това беше бяла лъжа. - Как това е бяла лъжа?
Не е мъртва, нали?
Чакай. Къде отиваш?
Да потърся помощ. - Не, не. Недей.
Да не търся помощ? - Не знаем до къде стига това.
На кого звъниш? - На Ванеса.
Коя е Ванеса? - Жена ми.
Защо се обаждаш на жена си? - Защото ми е жена.
Нали не знаеш до къде стига това? - Мислех си само за кръчмата.
Каква изненада. - Не мога да се свържа.
Свързваш ли се със Сам. - Имам 4 черти и не се свързвам.
Сигурно е от мрежата. - Мамка му.
Всичко е свързано.
Затова всичко се е прецакало.
Всички са заместени с едни от тези, затова никой не ни позна.
Базил, Дейв, Реймондо. Стори ми се странно.
Шейн Хоукинс. - Именно.
Не ние сме се променили, а града. Прав ли съм, Анди?
Анди, прав ли съм? - Ти никога не грешиш.
Каквото и да става, не можем да стоим тук вечно.
10 човека влязоха в тоалетната през последните 5 минути и никой не излезе.
Това ще изглежда подозрително. - Гей любов.
А разчленените тела? - Това е Нютън Хейвън.
Как изглежда? - Нормално, много нормално.
Не ми харесва. - Какво ще правим?
Да си довършим питиетата.
Казвам да изпием тези и да се махаме. - За Лондон.
За "Верния Прислужник". - Шегуваш ли се?
Следва "Добрия Другар", все ги бъркам. - Предлагаш да продължим?
Трябва да се качим на Звяра и да се върнем в Лондон. - Стопа ми не работи.
Не използвай спирачката. - Надминах си лимита.
Никой няма да те спре. - Не искам да отнемат още точки на Пит.
Анди може да кара, той е трезвен.
Това решава нещата. Последното, което ни трябва е да ни спре полицията.
"А" всички сме пияни, "Б" те може да участват и "В" имаме кръв по ръцете.
Повече прилича на мастило. - Имаме мастило по ръцете.
Е? Стана ли бъркотия?
Какво? - На петата кръчма ли сте?
4. - Още не сте минали и половината.
Чака ви още много купон.
Приятна вечер, Питър. - Благодаря.
Благодаря.
Казахме на всички, че правим Златната Миля. - Ти им каза.
Ако внезапно скочим в Звяра и си плюем на петите ще знаят, че знаем.
Ако продължим да правим това, което правим, няма да разберат.
Какво? - Че ние знаем.
Предлагам да завършим започнатото и да си отидем тихичко на сутринта.
Наистина предлагаш... - Да завършим Златната Миля.
Безсмислено е да се спори с него. Пийте. Да се бубуваме.
Ние сме просто петима приятели, които си прекарват добре.
Добрия Другар.
Пием... - Бира.
Кръчми. - Тръгваме ли?
Малко ми е неудобно да пия толкова. - Това е като холандски код, нали?
Английските войници са пиели холандски джин, за да им даде сила преди битката.
Мислех, че са го правели заради неизбежната гибел.
Именно. Ние сме просто петима приятели, които си прекарват добре.
Верният Прислужник.
Отивам до тоалетната. - Отивай, заслужи си го.
Справяш се много добре, Оливър.
Предния път не устиска до тук, гордея се с него.
Това ти харесва, нали? - Петима приятели, които се забавляват.
Преструват се, че се забавляват. - Ти преструваш ли се?
Ако се измъкнем живи, ще те убия. - Още сме на тъмно, Гари.
Семействата ни може да са в опасност. - Знам.
Майка ми може да е мъртва. Този път наистина.
Защо просто не попитаме някого? - Кого?
Преподобния Зелен. Хайде.
Какво правиш по дяволите? - Ще поговоря с Преподобния Зелен.
Дрога ли ще купуваш? - Ще отида да видя дали е той
и ако е той, ще го питам какво става и вероятно ще купя малко дрога.
Ами ако е един от тях? - С Преподобния имаме сложен код
при закупуването на билкови наркотици.
Ако не ме разбере, значи е един от тях и просто ще си тръгна.
Имаш ли дрога? - Не го прави повече, Гари.
Кое? - Това.
Значи вече носиш костюм, защото дилърството не ти е достатъчно добро?
Вече няма дилъри, Гари. Имам истинска работа и истински офис.
Ти имаше истински офис. - Това беше мъжката тоалетна.
Няма нищо лошо да въртиш бизнес там. - Много неща се промениха тук.
Знам. - Колко знаеш?
Малко. - Колко малко?
Града е превзет от роботи пълни със синя течност.
По-тихо, не знаеш за какво говориш. - Тогава ни кажи.
Не са роботи. Знаеш ли какво значи робот?
Разбира се. Като: "Здравей, аз съм робот.
Означава "роб". Повярвай ми, те не са роби.
Затворник ли си им? - Не, много съм щастлив.
Личи си. - Какво става?
Града е превзет от нероботи и Преподобния им е затворник.
Не съм. - Можем да те измъкнем.
Няма да дойда. Не е каквото си мислите. Това е в наша полза.
Каза твърде много, Тревър. - Да, сложи си тапа, Тревър.
Просто се опитвам да помогна. - Това не е твоя работа.
Те ще се погрижат. - Вие роботи ли сте?
Ами, думата "робот" идва от чешката дума "роботник", тоест "роб".
И ние не сме робове. - Много сме щастливи.
И не сме роботи... - Боже, тези роботи ли са?!
Млъкни. - Казвам да си мълчим за всичко.
Дай телефона на Тревър, моля.
Тревър...
Началника ти е.
Здравей, Тревър. - Здравейте, сър.
Но... разбирам.
Много благодаря.
Какво пропуснах? - Приятеля ти се опитва да помогне.
Не ни трябва помощта ви. - Какво да правим?
Предлагам да продължите по пътя си.
Трябва да направим каквото казва. - Добре.
Още 5. Идваме.
Двуглавото куче.
Гари. Гари.
Просто да влезем и излезем, а? Без повече нови приятелства.
Господа. Блудния син се завърна. Какво ще бъде? От най-доброто ни пиво?
Може ли да препоръчам 5 пинти от Коронована Слава. Подходящо, а, Гари?
Какво? Съжалявам? - Чудна бира, вкусна, пенлива.
Има ли изненадваща, горчива нотка, която остава на езика?
Очевидно сте познавач.
Тогава знаете, че е рядко угощение за кралски особи и всички по средата.
5 от тези, моля. - Добре дошли у дома, момчета.
Не помня да е бил толкова дружелюбен. - Очевидно е един от тях.
Как така, той ме помни? - Не знаем какво помнят.
Може да имат селективна памет. - Да, като... Как се казваше? Аз.
Може би е един от другите, като Преподобния.
Много е трудно да се каже, нали? - Един от тях ли е или един от тях.
Кой кого беше? - Думите са еднакви, но се казват различно.
Един от тях ли е или един от тях.
Трябват ни различни термини. Един за хората, които не са роботи...
и един за роботите, които не са роботи.
Добре, трябва да можем да разграничаваме тях от тях и нас.
Местоименията са много сложни. - Дори не знам какво е местоимение.
Самостоятелна изменяема, която се отнася за друг субект в изречението.
Не го разбрах. - Току-що използва едно.
Така ли? - Да "то" е местоимение.
Кое? Наистина? - То.
Господи. - Трябват ни думи, с които да ги различаваме.
Той е "празен". Тя е "празна".
Тези двамата определено са празни.
Сам.
Остави на мен, Стив.
Здравей, Сам. - По дяволите.
Как ти върви вечерта? - Добре.
Горе-долу. - Какво имаш предвид под "горе-долу"?
Странно е, нали?
Връщаш се и всичко е същото, но... някакси различно.
Как различно?
Просто странно. - Колко странно?
На къде биеш, Гари? - Последвай ме.
За бога, Гари. - Спокойно, не се опитвам да правя секс с теб.
Тогава защо сме в тоалетната за инвалиди? - Трябва да ти кажа нещо.
Освен, ако искаш да правим секс, в такъв случай ще ти кажа после.
Кажи ми веднага. - Забеляза ли нещо зловещо в близначките?
Освен това, че са близначки. - Това не ги прави зловещи.
Малко. - Ти прави секс с тях.
"А", не съм и "Б", как разбра?
"А", града е малък, "Б", не съм глупава и "В" те ми казаха.
Да, само веднъж, но бях пиян, което беше зловещо, защото бяха четири.
Не се гордея. Е, малко. - Това ли искаше да ми кажеш?
Не, това.
Добре ли си, Сам? - Трябва ми цигара.
Нероботи. - Ами фоботи?
Стига с роботските имена. - Стивън.
Какво е намислил?
Не се тревожете, сигурно просто се опитва да чука сестрата на Оливър.
Господи, този човек е пълен боклук.
Знам, че това не е изненада за вас. - Какво каза, Сам?
Каза, че Нютън Хейвън е превзет от роботи пълни със синьо вещество
и ако не правим каквото казват, ще ни направят техни затворници.
Повярва ли му? - Не, разбира се.
Повярва ли му?!
Виждаш ли? - Стига, Сам.
Знаеш, че не бива да вярваш на Гари Кинг.
Сам!
Махнете се, пролети кокошки.
Може ли една цигара?
Гари, какво става? - Казах ти в тоалетната.
Да. - Трябва да влизаме.
Иначе ще се чудят какво става. - Какво става по дяволите?
Стив, справям се. - Сам, той не е достоен за теб.
Какво. - Тази вечер минахме през някой луди неща
и това ме накара да гледам перспективно.
Ако всичко е прецакано колкото изглежда, трябва да ти кажа нещо.
Може да си помислиш, че това е, защото съм изпил 7 пинти, но не е.
Не е. Влюбен съм в теб, Сам. Винаги съм бил.
Къса ми се сърцето да те видя как си пилееш обичта за смотания Гари Кинг.
Хей, това е малко грубо. - Не, разбрал си погрешно.
Няма нищо между... - И докато съм честен...
Признавам, че излизам с фитнес инструктор,
тя е на 26, но ще я зарежа на мига за още един шанс с теб.
Стивън, няма нищо между мен и Гари Кинг.
Мамка му.
Съжалявам.
Хей, махни си краката от нея.
Главата. Извади главата.
Синьокръви. - Нищо предложено
през последните 3 минути не е по-добро от "чупи черупкови".
Какво става по дяволите? - Измислихте ли име за роботите?
Боя се, че оставаме на "празни".
Току-що се бихме с два празни в градината.
Трябва да изчезваме веднага. - Съгласен.
Хайде в Русалката. - Какво?
Номер 8. - Номер 8?
Мамка му. - Анди, какво става?
Гари мисли, че трябва да продължим, защото те знаят какво правим,
но не знаят, че ние знаем какво правят и освен това
никой няма по-добра идея, така че майната му.
Какво? Чакайте.
Момчета, имам по-добра идея и е паркирана някъде тук.
Нека просто си вървим. Стив, кажи им.
Гари каза, че ще ни хванат, ако си тръгнем сега.
Вече е късно да си тръгваме. Хайде.
Да. Това искат хлапетата.
Тук е лудница. - По-добре отколкото навън.
Ще донеса питиета. - Добър план, Поличба.
Оглеждай се за празни. - Дадено.
Защо не каза нищо?
За кое? - За това, което каза в градината.
Винаги съм искал, но все не уцелвах точния момент.
Нещо винаги ми се пречкаше. - Ето питиетата.
Благодаря. Стивън?
Какво правиш?
Моля, имам толкова много неща, за които да живея.
Аз съм, идиот. - Базил.
Знаех си, че ще докарате проблеми.
Чакай. Откъде да знам, че си ти? - Защото...
аз съм единствения, който ще ти каже истината за Нютън Хейвън.
Помниш ли събитията от вечерта на 22 Юни, 1990?
Не, но знам човек, който ги помни.
Момчета. Видя ли някой познат?
Мармаладов сандвич.
Изглеждат добре.
От светлините е. - От алкохола е.
На кого му пука от какво е.
Стивън.
Тогава пристигнаха. Помниш ли метеора?
Това бяха те. Отначало нищо не стана.
Приготвяха се.
Малко след като си тръгнахте хората започнаха да се променят.
Отначало 1, 2, после повече.
Подмениха влиятелните хора, поемайки институциите,
променяйки, моделирайки, всичко, за да ни накарат да се присъединим.
Не мога да намеря Стивън.
Къде са другите? - Смесват се.
По дяволите.
Не че заместителите са зли, напротив. Хората станаха много по-дружелюбни.
Така го правят. Това не е инвазия, а сливане.
Не искат да се отърват от нас, не и ако има друг начин.
Просто искат да ни направят да бъдем повече като тях.
Да променят начина, по който мислим. Да ни вкарат в линия с другите.
Да станем още една брънка във веригата им.
Което е добре, освен, ако кажеш "не".
Тогава те заместват. Щом ти вземат днк-то си техен.
Как го правят? - Както си искат.
Кръвен тест, пот, целувки, слюнка на ръба на чашата.
Защо мислиш, че пия с тази луда сламка? Сега не е толкова луда, а?
Ако не си на тяхна страна, ще създадат версия, която е.
Могат да те върнат съвсем същия или дори да те направят по-млад.
Прилича на теб, дори има твоята памет, но всъщност е просто съд,
който да разпространява съобщението им. Доверие, любов, уважение, желание.
Заменени в името на прогреса.
Какво става със заменените хора?
Празните? Не ме питай какво става с тях.
Защо, какво става с тях? - Казах ти да не ме питаш това.
Върви, излизай, преди да е твърде късно.
Базил? - Казах "върви".
Това не може да е добре.
Сам, кое беше момчето, което харесваше в училище? Ейдриън?
Ейдриън Кийн. Защо? - Ето там е.
Здравей, Сам. Как е живота?
Трябва да се махнем оттук. Къде са другите? - Смесват се.
О, мамка му.
Гари. - Не. Само още една песен.
Гари, тя е "празна". - Не бъди такъв съдник.
Още ме бива. - Казах достатъчно.
Да вървим. - Спрете. Къде отивате?
Тръгваме си. - Наистина? Какво стана?
Ейдриън Кийн беше там. - Мислех, че той ти харесва.
Той е мъртъв. Умря в мотоциклетна катастрофа преди 8 години.
Така ли? - Сигурно са му имали днк-то.
Така са го копирали. Знаят как да се докопат до него, знаят всичко.
Не са знаели, че е мъртъв. - Знаели са достатъчно да го примамят.
Тези тримата си паднаха по куп момичета с ученически униформи.
Кой не би, прав ли съм? - Майната му.
Трябва да се махнем от града преди да е твърде късно.
Откъде ти идва всичко това? - Базил.
Лудия Базил, от Бермудския ромб и водните нацисти?
Още едно добро име за бандата, Стив.
Оставяш живота ни в ръцете на луд старец?
Той не е луд. - Може би не е.
Или е празен, който се опитва да ни примами в покрайнините на града,
където да се оправят с нас. - Може да се окажем на полето.
Мразя полетата. - Да, и аз това мисля.
Стивън е прав, трябва да си вървим.
Не, отиваме в Кошера. Плана на Гари все още е най-добрия.
Един момент...
Оливър от 1990 беше извън строя по това време на вечерта.
Какво казваш?
Харесва ми новата ти версия.
Това е грешка, нали? - Стой до мен.
Анди, хайде.
Ето. Кръчма номер 9. - Да.
Това е духът, Пит. - Дух? Трябва да се състезаваме.
Кой е този човек? - Не знам.
Хайде. Анди. Не можем да започнем без теб.
Вие какво? - Не можем да започнем без теб.
Е, на кого е ред да черпи?
На мен. - Г-н Шепърд.
Защо не се присъедините? Изглеждате сякаш имате нужда от питие.
Сега, да поговорим за бъдещето ви?
Г-н Шепърд. - Моля, викайте ми Гай.
Добре.
Гай... Не мога...
Робот ли сте? - Някой знае ли какво значи робот?
Да, аз знам. - Кажи, Гари.
Означава "роб". - Много добре, Гари.
Вие робот ли сте, сър? - Не, Питър. Разбира се, че не.
Извинете, сър. - Да, Стивън.
Но сте на тяхна страна? - Не става въпрос за страни, Стивън.
Или за ризи срещу кожа. Става въпрос за това да работим като един отбор.
Знам, че може да изглежда малко странно и страшно, но,
моля, повярвайте ми, точно обратното е. Тук са да помогнат.
Да ни поправят, да ни подготвят за голямата лига.
Видели са нещо в нас. Потенциал.
Там има огромна общност от светове.
Живеят заедно. Мирно, отзивчиво и познайте какво...
Искат да дойдем с тях.
Много яко, а, момчета? - Значи не са тук да ни навредят?
Далеч от това, Поличба, не. Тук са да помогнат.
Не казвам, че ги е страх да станат груби.
Определено им се налага.
В известно отношение, те са като учители.
Строги, да.
Малко плашещи, но това е за наше добро.
Е, какво ще кажете? Да отидем някъде и да поговорим както трябва?
Това не беше ли както трябва? - Мисля, че е много ясно, момчета.
Г-н Шепърд иска да каже...
Анди, какво по дяволите?
Да, Анди. Какво по дяволите? - КПД.
Човеци, не ни оставяте избор.
Ако няма да се присъедините доброволно,
ще бъдем принудени да използваме други методи на убеждаване.
Сега, моля...
Мразя този шибан град.
Хайде. - Добре съм.
Копеле.
Анди, разклати пъпеша.
Да.
Това не е подобаващо поведение за едно семейство.
Много съм разочарован от теб.
Поличба.
Добре, Анди. Почивка.
Не е длъжно да е така. Може да е много по-просто.
Много по-различно.
Ако само видите светлината. - Да, не става дума за конфликт.
Става дума за съжителство. - Да.
Да опитаме пак. Какво ще кажете за по още едно?
Не.
Приключихме тук. - Да, Гари. Така изглежда.
Пушилнята. - Какво?
Просто го направи. - Хайде, насам.
Хора, това е последно предупреждение.
Подчинете се сега или се изправете пред последствията.
Да вървим.
Мамка му. - Това е колата ми.
Да се спуснем по улука. - Имам по-добра идея.
Слез по улука.
Просто тръгвай. - Чакай, ами другите?
Ще се погрижа. - Сигурен ли си?
Да, винаги поемам отговорност. - Щеше ми се да е вярно, Гари.
Просто тръгвай. - Разбери какво е станало с брат ми.
Да, разбира се и ще пазя Стив заради теб.
Той е добър човек. По-добър е от мен.
Гари, ти не си лош човек.
Цялото нещо със свободния дух е хубаво като си на 17, но не и на 40.
Идва време, когато трябва да продължиш напред, не назад.
Може би, ако не те бях оставил онази нощ, нещата щяха да са различни.
Не е заради тази нощ, Гари. - Не е ли?
Не би трябвало.
Поне си прекарахме добре, нали? - Да.
О, не.
Къде е Сам?
Пратих я в колата й. - Какво?
Казах й да си тръгва.
Отпратил си единствения достатъчно трезвен да кара?
Да - Не ти дава мира, че може да предпочита мен пред теб.
Не е вярно. - Вярно е, Гари.
Тъкмо имах напредък. - Просто се опитвах да помогна.
По-скоро си опитал да помогнеш на себе си.
Боже, веднъж да постъпя правилно и вие ме критикувате.
За пръв път те чувам да признаваш, че не си прав.
Казах, че съм направил нещо правилно. - Да, "веднъж".
Тоест в другите случай си грешал. - Не задължително.
Мислех, че ще е най-добре да отиде на безопасно място.
Ами ние, Гари? Не сме ли в опасност? - Ние ще се оправим, Пит.
Ние сме 5-та мускетари. - Не. Четиримата.
Чакай, откъде да знаем, че си я изпратил?
Откъде да знаем, че ти си ти? - Разбира се, че съм аз.
Но кой по дяволите си ти, Гари? - Аз съм Гари Кинг.
Има само един Гари Кинг. Откъде да знам, че това сте вие?
Заедно сме през цялото време. - Може и тримата да не сте вие.
Как разбра, че Поличбата не е той? - Защото белега му се върна.
Това какво доказва? - Заради това, което каза Базил.
Правят копие от днк-то. Затова имаше белега, беше нов. Като бебе.
Като голямо бебе. - Без нещата случили се на истинския Оливър.
Без лазерна операция. Значи празните са просто празни.
Без болки, без белези.
Стивън, през 87 играхме крикет и без да искам те бутнах в счупена топка,
която едва не ти влезе в задника. Покажи си белега.
Много хубаво. - Благодаря.
Пит, ти имаше Сузуки през 88, даде ми да го пробвам и ти минах през крака.
Какво по дяволите. - Вярно. На другия е.
Анди, през 1986, ти порязах средния пръст.
Ами декември, 97, когато получи свръхдоза
и те закарах до болницата 4 пъти над лимита,
и завъртях колата почти разкъсвайки бедрената си артерия,
при което ти се възстанови чудотворно и изчезна в нощта,
оставяйки да ме арестуват, след 12 часа животоспасяваща операция.
И двете стават.
Благодаря.
Ами ти? - Това е лесно.
Това може да се нарисува. - Всички татуировки са рисувани.
Покажи си ръката. - Какво?
Покажи си ръката. - Не.
Падна от сцената и си размести лакътя.
Имаш белег, където сложиха пластината. - Не трябва да ти показвам нищо.
Аз съм Гари Кинг, знам, че съм аз.
Ако не съм аз как ще знам, че на гредата над теб пише Крал Гари?
Не пише Крал Гари. - Пише.
Не пише ли? - Не. Пише "Крал Гей".
Някой идиот е задраскал р-то. - Аз бях.
Защо? - Крал Гей.
На кого му пука?! Г-н Шепърд си спомняше неща, както и Оливър.
Селективна памет. Помниш ли?
Не те виждаме с години и внезапно ни водиш тук.
По-добре покажи някакво силно доказателство, че си човек,
в противен случай, ще разберем сами.
Искаш доказателство?
Ето.
Това доказва, че съм човек. - Доказва, че си глупав.
Именно.
Гари е.
Целия град е излязъл да ни търси. - Това е добре.
Щом са навън, значи вътре няма никой. - Гари, чакай. Мамка му.
Гари, какво имаш предвид под "вътре"?
Още може да го направим. - Кое?
Още сме на маратон.
Крал Гей. - Питър?
Стори ми се, че си ти. Добре ли си?
Какво да ли съм? - Знам, че не се разбирахме в училище.
Много се разкайвам за това.
Исках да кажа нещо в кръчмата, но ме беше много срам от стореното.
Нека ти се реванширам, Питър. Моля?
Гари, ти не си наред. - Стигнахме твърде далеч.
Това е самоубийство. - Знам.
Ще стигнем до "края на света" дори да ни убие.
Къде е Пит? - Мразя те.
Шибано чудовище. Мразя те. - Пит.
Защо правиш това, Питър? Не искаме да те нараним.
Спри, не си заслужава. - Да, мамка му.
Какво прави? - Мамка му.
Много съм разочарован от теб, Питър.
Какви са тези проклети светлини? - Не, да бягаме. Твърде много са.
Трябва да тръгваме. - Гари е прав.
Към "Кралската глава". - Именно. Какво?
Няма да ходим в Кралската глава. Свършихме. Ще направим каквото
трябваше още в началото. Качваме се на Звяра и се махаме.
Тръгваме си и повече няма да се върнем.
Може да дойдеш по твое желание или ще те нокаутирам и завлека сам.
Ти избираш. - Добре, добре.
Просто мисли какво казваш, защото си пил.
Мамка му, проклети хлапета. - Пак ли те?
Какво по дяволите е това? - Не знам, но определено не е модерно изкуство.
Мамка му, в капан сме. Къде е Звярът.
Добре, така. Ние сме тук.
Звярът е на другата улица. - Как ще стигнем до него?
Трябва да минем през... - През какво?
Това не е за вярване.
Номер 10. "Кралската Глава".
Хайде.
Мамка му.
Да вървим, задната врата.
Ето я.
Добре, ето го.
Чакаме удобен момент и отиваме при Звяра.
Къде са ключовете?
Гари?
Гари, какво правиш?
Малък тост. - Гари...
Защо не оставиш бирата? - За Оливър...
за Пит...
и за нас. 10 кръчми не е зле.
Не е. Да се откажем навреме.
Добре.
Толкова близо...
Номер 10.
Добре. Толкова близо...
Не, не. Гари...
Гари, Гари. - Остави го.
Той те остави. - Не мога.
Анди.
Гари, Гари.
Гари, върни се. Върни се, глупаво копеле.
Гари.
Анди, пази се.
Хайде.
Какво по...?
Качвайте се.
Гари, Анди. Качвайте се, по дяволите.
Чу го, Анди. Качвай се, по дяволите.
Нямаме много време.
Анди. Не. - Стивън.
Не.
Анди...
Искам те вътре в мен.
Добре.
Поздрави.
Пи достатъчно. - Това е краят на света.
Знам.
Остави ме на мира, какво ти пука. - Разбира се, че ми пука.
Има причина да съм ти ядосан. - Знам защо си ми ядосан, окей,
но не съм аз виновен, че катастрофира.
Не е смисъла в това. Ти ме разочарова, човече.
Ти Гари Кинг. Гари проклятия Кинг.
Щях да те последвам до края.
И го направих. - Спри да ме следваш.
Не. - Само още една.
Пусни ме.
Имаш всичко, което искаш. - Какво имаш предвид?
Перфектна работа, перфектна къща, перфектна съпруга.
Не е толкова перфектна.
Тя ме напусна, Гари. Заведе децата при майка си преди три седмици.
Каза, че не присъствам достатъчно. Опитвам се да си я спечеля, но губя.
Но ще продължа да се боря, защото така оцеляваме.
За бога, Гари, току-що извадих пръстена си от стомаха на робот.
Именно, бориш се за това, което е важно.
Какво е толкова важно на Златната Миля!?
Това е всичко, което ми остана.
Имаш нужда от помощ, Гари. - Имам помощ.
Знаеш ли какво е помощ?
Много хора наредени в кръг говорят какви лоши неща са им се случили.
Това не е моята идея за добре прекарано време.
А това е? - Те ми казваха кога да си лягам.
На мен.
Гари, как може да кажеш, че си пиян, ако никога не си трезвен.
Не искам да съм трезвен.
Никога не стана по-добре от онази нощ.
Това трябваше да е началото на живота ми.
Всичките тези обещания и оптимизъм.
Това чувство, че можем да се изправим срещу цялата вселена.
Това беше голяма лъжа.
Нищо не се случи. - Няма нужда да го правиш, Гари.
Да, има.
Моля, не мърдайте.
Какво правиш? Не излизай.
Гари Кинг.
Да?
Гари Кинг от човеците? - Да, какво искате?
Тук сме да разкрием пълния ви потенциал.
Както направихме с безброй светове в галактиката.
Нима? Как успяхте?
Присвоихме малък процент от населението на специфични места по планетата.
Това осигурява максимален обхват.
След това, създадохме "симуланти",
които да разпространяват идеологията ни чрез мирно втълпяване.
Целта ни е проста:
да подготвим населението за участие в галактическата ни общност.
Този метод изисква малка саможертва.
Но колкото по-малко смени правим, толкова по-успешна считаме операцията.
Разбира се, приемаме тези, които се присъединяват доброволно.
Може да им предложим атрактивни поощрения.
Шанса да бъдеш отново млад и да запазиш селективна памет.
Това няма ли да ти хареса?
Нещо, което винаги си искал?
О, Господи.
Толкова съм сладък.
Красотата на системата ни е, че всички печелим, няма загубили.
Позволи ми да продължа легендата ти.
Нека човека, който си станал, да бъде момчето, което беше.
Не.
Има само един Гари Кинг.
Тогава ти направи своя избор, Гари Кинг от човеците.
Да. Защото честно казано, кой си ти да идваш и да ни казваш какво да правим?
Ние сме "Мрежата" и сме тук за ваш напредък.
През последните 23 години, не развихте ли компютърните технологии?
Не. - Земята става все по-велика с разрастването на конекцията?
Това е наше дело и е само началото.
Майната ти, голяма лампо.
Вие сте деца и имате нужда от ръководство.
Няма място за несъвършенство. - Хей, земята не е перфектна. Ясно?
И хората не са перфектни. И познай какво? Аз не съм перфектен.
Тук лежи необходимостта от тази намеса.
Трябва ли галактиката да се подчини на цяла планета хора като вас?
Кой те сложи да командваш, а? Кой си ти да критикуваш.
Може да мислиш, че Гари е малко чеп и той е.
Но е моя чеп. - Благодаря, приятел.
Но е вреда за правосъдната земя и за галактиката.
Какво каза?
Повтаряте един и същ цикъл на самоунищожение, отново и отново.
В този момент планетата ви е най-малко цивилизованата в цялата галактика.
Какво каза? - Че сме сбирщина преебавки.
Хей, основно човешко право е да бъдем преебавки.
Тази цивилизация е основана на преебавки и знаеш ли какво?
Това ме кара да бъда горд. - Мен също.
Какво казваха? Да грешиш е...
Да грешиш е човешко. - Да грешиш е човешко.
Така че...
Не вярваме, че говорите от името на всички хора.
Вие сте само 2-ма. 2-ма пияни човеци.
3-ма пияни човека.
Стивън.
Достатъчно. Достатъчно човеци.
О, сега загази. Само тримата мускетари сме.
Бунтувате се срещу разума на безброй слънчеви системи.
Да, бунтуваме се. - Каза, че не сте дошли да завладявате?
Може ли да питам: колко хора трябваше да смените в Нютън Хейвън?
Това няма връзка. - Нима? Горе ръцете.
Кой тук е човек?!
Аз съм човек. - Един.
И аз. - 2.
И аз, но не знам за колко дълго. - Базил.
Значи колко? 3? Трябвало е да заместите цял град.
Не целия. - Всички освен лудия старец и хитрите близнаци.
Добро име за банда, Гари, запиши го. - Ще го запиша.
Ами тези които сменихте като Питър и Оливър?
Да, какво става с празните? - Казах ти да не питаш това.
Излишните съдове са рециклирани, претопени, конвертирани в тор
и върнати в почвата, за да предизвикат плодородие и растеж.
Това е високо ефективен метод на растително възобновяване.
Тя е сравнително малко в пропорции с дългосрочния ни план.
Искаш да кажеш, че се превръщат в скапан тор?!
Ами другите места? Точките на проникване.
И те ли са успешни като Нютън Хейвън? Предполагам, че не сме единствените.
Вярно е, Мрежата изпитва известни затруднения...
Мисля, че земята е твърде голяма лъжица за вас, приятел.
Да, защото сме по-воинствени, по-упорити и по-глупави
отколкото можете да си представите. И не говоря само за Гари.
Да, има повече от един Гари Кинг. - Но ти каза...
Знам какво по дяволите казах.
Непостоянството и лъжите ви показва границите ви като хора и видове.
Защо просто не се качиш на ракетата си и се разкараш обратно в Леголанд?
Да, стига с шибаните Старбъци. - Наш дълг е да ви предизвикаме.
Остави ни на собствените устройства, интер-галактически задник.
Разбирате го погрешно. - Млъкни. Никой не слуша.
- ...ако само... - Приеми го.
Ние сме човешката раса и не ни харесва да ни казват какво да правим.
Какво точно искате?
Искаме да сме свободни. Свободни да правим каквото искаме.
Искаме да сме богати и да си прекарваме добре.
И това ще направим.
Безполезно е да се спори с теб.
Ще ви оставим на собствените ви устройства.
Наистина? - Да. Майната му.
Махнаха се.
Да, да. Майната ти. И на теб.
Да, успяхме. Спечелихме.
Гари, да тръгваме.
Тук стана скапано.
Момчета, горе.
Браво. - Благодарско.
Трябваше да го развалите, нали? - Да, сега щастливи ли сте?
Базил, какво да правим сега? - Както преди.
Бягайте.
Къде е Звяра? - Звярът умря.
Знаете ли кое наистина ме дразни?
Какво? - Обещах си да не умра в този град.
Няма.
Мисля, че късмета ни се обърна.
Съжалявам. - Сам?
Върнала си се за нас? - Да.
Освен това се изгубих на околовръстното.
Здрасти, Сам. Може ли да ни закараш до Лондон, моля?
Разбра ли какво е станало с брат ми? - Ще ти кажа по пътя.
Съжалявам за бъркотията, щях да чистя. - Прощаваме ти. Да тръгваме.
На къде? - Назад.
Сега накъде? - Давай право напред.
Ще успеем.
Успяхме.
Съжалявам.
Знам.
Всеки помни къде е бил, когато изгаснаха светлините на земята.
Аз, Гари, Стив и Сам... стояхме точно до ключа.
Предполагам, че е било голяма нощ за всички.
Тази сутрин даде изцяло ново значение на думата махмурлук.
Решихме да вървим чак до Лондон.
Но не свърши там... продължи нататък.
Говоря за големия пушек.
Когато Мрежата се срина пусна някакъв импулс...
Премахна всичката ни технология и ни изпрати тук...
Обратно в тъмните векове.
Имаше жертви, разбира се. Познавах някой от тях.
Някакъв тип от работата, братовчеда Пол, майката на Гари.
Никой не знае колко сме изгубили, повече не се чухме с останалия свят.
Всички се прекъснаха.
Сега не е лесно, но е по-просто. С жената се събрахме, което е нещо.
Решихме, че проблемите ни не са толкова лоши във фона на случващото се.
Всички трябваше да станем "органични".
Но ако съм честен, липсват ми технологичните храни.
Колкото до "празните", случи се нещо странно...
Събудиха се.
Седмица след като Мрежата се срина, просто се рестартираха.
Опитаха се да започнат наново.
Изглеждаха изгубени отначало. Деца отделени от родителите си.
Изоставени, забравени, търсещи насока, за някой, който да им покаже пътя.
Да бъда честен, малко ми беше жал за тях.
Мрежата беше права за едно, можем да сме малко нецивилизовани.
Може би щяхме да повлияем лошо на останалата галактика.
Оливър отново стана агент по недвижими имоти.
На хората още им трябваше покрив над главата и Оли запълваше празнината.
Предполагам, новия има 2.
Справя се добре.
Чух, че Питър се е върнал в Бишъп'с Гардънс.
Предполагам, че е продължил откъдето е оставил другия.
Не знам дали жена му е забелязала. Може би е избрала да не забелязва.
Той е доста добър баща.
Стивън и Сам се събраха накрая.
Не очаквах това. Колибата им е точно извън Лондон.
При това много хубава колиба.
Колкото до Гари? Не знам какво стана с него.
Разделихме се и повече никога не го видях.
Някой казват, че се е върнал в Нютън Хейвън. Не знам защо.
Нямаше недовършена работа там.
Странно, но ми липсва.
Чудя се дали и аз му липсвам, дали му липсват момчетата.
Където и да е, надявам се да е щастлив.
Винаги е искал това. Да си прекарва добре.
Да се надяваме, че го е намерил отвъд дъното на чашата.
Защото истинското щастие, истинските приятели,
това са нещата, за които си заслужава да живееш,
за които да се бориш.
Празни копелета.
Шибани роботи.
5 води, моля.
Ти можеш да имаш една, но няма да сервирам на тази измет.
Боя се, че сме един за всички и всички за един.
С младите ми приятели сме на приключение, на куест, ако щеш.
И щом добием нужда от освежаване, вие, сър,
имате честта да пролеете първата кръв.
Затова ще попитам отново. За последен път.
5 води, моля.
За кого по дяволите се мислиш? - Аз ли?
Викат ми Кралят.
Превод Боян Иванов