Teme ne more pregnati tema.
Zmore jo le svetloba.
Martin Luther King
GEORGIA, 1926
Edino, kar sem poznal, je bil bombaž.
Bilo je težko delo.
Bombaž je zrel, ko gre popek na pol,
in dobi obliko zvezde. Kot tiste na nebu.
Kot tvoja betica. Je to bombaž?
Toda lahko sem ves dan delal z očetom.
Slikal vas bom. Se ne bi nasmehnili?
Zobki.
Hattie, pojdi z mano v lopo.
Pridi.
Kam pelje mamo? –Delaj dalje.
Cecil, pridi nazaj.
Mama!
Poglej me. Nikoli se ne postavi po robu.
V takšnem svetu živimo. Me slišiš?
Vrni se k delu.
Oči, kaj boš naredil?
Oči!
Kristus nebeški.
Kaj me gledate? Hoče še kdo?
Vrnite se k delu.
Skopljite luknjo za njegovega očeta.
Hitro!
Nehaj jokati.
Od zdaj naprej boš v hiši.
Izučila te bom za hišnega zamorca.
PO RESNIČNI ZGODBI
Prihaja.
In tiho, ko strežeš. Da niti dihanja ne slišim. –Da, gospa.
Kakor da te ni v prostoru.
V hiši je bilo prijetnejše, kot na polju.
Zamorec zmešani, z leve.
Še mi daj.
Vedel sem, da moram oditi, preden ubije še mene.
Del mene se je bal oditi, poznal sem le ta svet.
Vzel sem očijevo uro.
Mami?
Odhajam.
Po tistem dogodku ni veliko govorila.
Vedel sem, da me bo pogrešala
in da hkrati hoče, da odidem od tu.
In čeprav G. Annabeth ni rekla nič,
sem vedel, da me bo tudi ona pogrešala.
Bog ljudem ni namenil, da so brez družine.
Zunaj je bilo še huje, kot sem si predstavljal.
Nihče mi ni dal službe, hrane ali prenočišča.
Belec te je lahko kar ubil, pa za to ni bil kaznovan.
Zakon ni bil na naši strani.
Bil je proti nam.
Kar naprej sem bil lačen.
Veš, kaj te lahko doleti?
Vstani.
Rekel sem, da vstani.
Gospodarju se bom moral zlagati glede okna.
Naš Gospod pa pravi, ne laži.
Žal mi je. –Kje imaš starša?
Mami se je zmešalo, očeta pa so ubili.
Naredil ti bom sendviče in pustil, da greš.
Gospodar bo vsakčas tu. Ob nedeljah je vedno polno.
Iščete pomoč? Znam streči.
Razbiješ šipo, ukradeš hrano, zdaj pa prosiš za delo?
Bil sem hišni zamorec, in to dober.
Nikoli ne uporabljaj te besede.
To je beseda belcev in je polna sovraštva.
Te ni oče ničesar naučil?
Počasi. –Da, gospod.
Poglej jim v oči in ugotovi, kaj si želijo.
Vidiš? –Rahle poteze.
Ugotovi, kaj potrebujejo.
Kar za mano.
Predvidevaj.
Se opravičujem.
Svojemu vodji pričaraj nasmeh v oči.
Popolno.
Prihrani mi vampe. –Zakaj so ti tako všeč? –Ker so dobri.
Upravnik hotela Excelsior iz Washingtona se je včeraj oglasil.
Ponudil mi je delo batlerja. –To pa bo denarja.
Ja.
Nameraval sem sprejeti, ampak sem prestar za potovanja.
Tukaj mi je čisto dobro.
Rekel sem mu, naj vzame tebe. –Še tu se nisem privadil.
Ne bom kos vzvišenim belcem z nobel besedami.
Dva obraza imamo. Svojega in tega, ki ga kažemo belcem.
Če hočeš napredovati, se ne smejo počutiti ogrožene.
Uporabi tiste moje nobel besede.
Belci na severu imajo radi predrzne črnce.
WASHINGTON, 1957
Sprejel sem delo v Washingtonu.
Bil je najlepši hotel, kar sem jih videl.
Upam, da nisem predrzen,
ker sem vama pripravil pijačo po tej dolgi poti.
Še dobro, da je sodišče vse skupaj ustavilo.
Črnuhi v šoli z belkami, kje si še to videl.
Na koncu bodo še nečistovali.
To je drugače, lahko pride do nove državljanske vojne.
Cecil? Kaj praviš na skupno šolanje črnuhov in belcev?
Čisto iskreno, g. Jenkins,
ne ukvarjam se prav dosti z ameriško ali evropsko politiko.
Prav imaš, sami kriminalci. Warrena bi morali obesiti.
Ta butast sodnik bi rad združil šole.
Sodnik Warren bo imel s tem precejšne težave.
Prekleto res, Cecil.
Nisem si mislil, da bom kdaj delal na tako nobel kraju.
Da imam lahko tako lepo življenje.
Glorio sem spoznal v Excelsiorju, kjer je bila sobarica.
Zdaj je bila njena služba vzgojiti najina sinova.
Poskrbel sem, da niso nikoli videli bombažnih polj.
Lulat me tišči.
Nehaj s takimi in končaj nalogo.
Kje je Louis? –Smeti je nesel ven.
Pozen si, kako je bilo? –Služba kot služba.
Ponoči te pogrešam.
Nisi rekel, da moraš lulat?
In umij si roke, ko končaš.
Dobro jutro.
Zdravo, ata. –Louis! Si dobro?
V redu sem.
Tista ženska, ki so ji ubili sina, ima predavanja.
Kako ji je že ime?
Mamie Till.
Kot bi bilo včeraj, pa je že tri leta od tega.
Sramota, kaj so mu naredili, ker je samo pogledal tisto belko.
Pretepli so ga in njegovo truplo vrgli v reko.
Imel je 14 let, tako kot Louis. –Zmešani belci na Jugu.
Hvala. –Tu nam je vsaj malo bolje.
Še vedno slabo. –Pridi, Charlie! Umij si roke.
Louis pravi, da se uprimo temu sranju. –Pazi na jezik.
Pri Gainesovih.
Samo trenutek. Šef te kliče.
Zakaj kliče?
Ko pokliče belec, vedno pomisliš na najslabše.
Upal bi si staviti, da me namerava odpustiti.
Stopite z mano?
Cecil Gaines, me veseli. –Enako, izvolite.
Ste politični? –Ne.
Dobro.
V Beli hiši tega ne toleriramo.
Kje ste našli mene? –V hotelu ste stregli R. D. Warnerju.
Tu skrbi za tekoče posle. Naredili ste vtis. –Ne spomnim se.
V mestu beleživa potencialno osebje.
Redko iščemo batlerja, običajno ostanejo 30 let.
Nič mi ni bilo jasno.
Tudi sam sem bil presenečen.
Kot šef strežbe, običajno sam izberem batlerja.
Če dovolite, g. Fellows,
ne bi želel sprejeti dela, če bo vam neprijetno.
A tako? –Batler mora biti po vašem okusu
in v skladu z vašo vizijo ustreznega osebja.
Je to Luis XIII?
Ta decanter je replika kovinske čutare,
ki so jo našli na bojišču v Jarnacu. Je tako?
Italijani se spoznajo na vina in Irci znajo narediti dober viski,
toda Francozi imajo znatno prednost, ko govorimo o konjaku.
C'est vrai?
Dober hišni črnuh boš.
Ste za skodelico kave?
Včasih sva s Faye kar sami. Midve in malo viskija.
Tako se dela žur. –Kar povej!
Kaj si dala v krompirjevo solato? –Malo kopra.
Prebrala sem, da kumarice ubijejo okus, koper pa ga poudari.
Všeč mi je.
Čisto drugo. –Res je.
Gotovo si ponosna na Cecila. –Sam je dobil to službo.
Oni so poklicali njega. –Dobrega moža imaš.
Zabavna si, ne pa tale klislica.
Si še vedno jezna? –Z razlogom.
Če ti pravim, da sem šel samo stavit in nekaj pojest,
še spil nisem nič! –Dovolj imam teh zgodbic, Howard.
Kako ti naj verjamem? –Tudi, če mi ne, je res.
Bi rada začela? –Nehajta, no.
Ni ti treba verjeti. –Res si jokica.
Bi rada začela? –Takoj nehajta.
Tu smo, da proslavimo. Bodite prijazni.
Pridi, da proslaviva!
Ven sem šel, da boš srečna. –Najdita si sobo.
Živa resnica.
Živce mi žre.
Ti ne greš gor? –Ne.
Kje sta fanta? –V sobi. –Fanta!
Pridita se pokazat!
Čestitam.
Kdaj me boš peljal v Belo hišo? –Bi rada šla?
Veš, da bi rada šla. –Kdaj?
Ne igraj se z mano. –Povej.
Velik korak je. –Res je razburljivo.
Punca, zdaj si noter! Vse hočem slišati.
Ne vem, če boš sploh kaj. Moral je zapriseči, da bo tiho.
Prav ga moraš vprašati pa vse bo povedal.
To je ključ. Poslušaš?
Koga pa ti sprašuješ? –Tebe bi, če bi bil doma.
Fanta! Spravita svojo malo rit sem!
Stokrat sem vaju poklical. –Vesta, da se tu ne divja.
Pridi sem.
Daj mi keš.
Povej, kje bi rad delal? –V Beli hiši, kot g. Gaines.
Tako se govori.
Pa ti, Louis? Tudi tam, kot tvoj oči?
Ne vem. –Jaz sem pri 13-tih točno vedel, kaj bom.
Ja, hazarder.
Cecil Gaines, nov batler.
Imamo 16 sobaric.
Šest batlerjev, štiri tesarje in dva pleskarja.
Tri vratarje, kuhinjsko osebje s pekom in tri kaligraferje.
Sedem električarjev, devet strojnikov.
Warner prihaja.
G. Warner, rad bi se vam zahvalil za priložnost.
Pridi.
Gospa, Cecil Gaines. Vaš novi sodelavec.
Ne počnite tega, prosim.
S krožnikom ne drgnite po mizi. Ne poslušajte pogovorov.
Kakor da ... –... me ni v prostoru.
Začne se dreti, vtakni roko! In sem jo.
Potem reče, daj obe! V redu.
"Zdaj pa ploskaj!" Rečem, ne morem.
Pogleda me in pravi, sem rekla, da je ozka.
Evo ga! Kako ti je ime? –Cecil Gaines.
Ni smešno. –Carter Wilson, glavni strežaj.
Pri njem pazi na denarnico.
Tale je James Holloway, moj namestnik.
Najljubši bejzbol igralec? –Ne bi dal človeku prej roko?
Rad bi ga bolje spoznal. –Težka odločitev.
Te je Freddie že peljal na ogled? –Je. Dodgersi izgubljajo?
Bom povedal, ko Carter zapre gofljo.
Dovolj, pojdimo delat.
Pripravljen. –Bog pomagaj.
Ne bodi živčen.
Samo naredi.
Ničesar ne slišiš in ne govoriš.
Le strežeš.
In na šolo pošljemo vojsko? –Če bo treba.
EISENHOWERJEVA ADMINISTRACIJA, 1957
Ne bom pošiljal vojakov na Jug.
Lahko povzročim novo državljansko vojno.
Če vlada ne bo podprla zakona, kdo ga bo?
Jug mora upoštevati zakone.
Le privaditi se morajo.
Kaj, če bo Faubus še naprej odganjal zamorce?
Moramo upoštevati ustavo. –Dajte mu še nekaj časa.
Malo prepričevanja in bo popustil. Ne smemo hiteti.
Kako je šlo? –Skoraj sem se posral.
Ena moja se je med seksom vsakič posrala.
Res nimaš občutka. –Tiho! –Ti bodi tiho.
Umaknil sem krpo.
Zakaj?
Kokice so po celem kavču. –Tvoj ati nas bo ...
Živijo, ati.
Živijo, g. Gaines.
Louis, zakaj jima dovoliš gledati?
Premajhna sta še. Ugasni.
Kje imata mamo? –G. Gloria je postala zaspana.
Kdo je tebe kaj vprašal?
Beži, preden tvoja mama še mene nalomi. –Daj no.
Ne topotaj, zbudil jo boš.
Kaj je to? Tista reč z Mamie Till?
Rad bi šel. –Ni govora.
Zakaj ne?
Nič dobrega ne bo prineslo.
Slišal si mamo. Lahko bi se zgodilo meni.
Tisto je bil Jug. Odpeljal sem nas proč.
Zdaj delam za belce, ki nam bodo pomagali. Vplivne belce.
Ugasni luči in pojdi spat.
Kokošja juha, g. predsednik. –Kar na mizo, Cecil.
Si končal šolo?
Nisem hodil v šolo, odraščal sem na farmi bombaža.
Tudi jaz sem rasel na farmi. Imaš kaj otrok?
Sinova. –Hodita v črnsko šolo?
Da.
Kaj je? –Spet so odgnali črnske otroke.
Obljubil je, da jih bodo spustili v šolo. –Lagal je.
Kaj mu je? Zakaj me sili v to?
Naslednja poteza mora biti odločna.
Danes sem izdal odredbo, da mora vojska pod zvezno oblastjo
pomagati pri izvršbi zveznega zakona v Little Rocku, Arkansas.
Ko je predsednik poslal vojsko v Little Rock,
je bil to prvi belec, ki je za nas nastavil glavo.
Saj sem rekel, da bo predsednik poskrbel za nas.
Podelitve diplom so tako dolge. Naredila bom krompirjevo solato.
Zdaj se je Louis lahko prepričal.
Ponosna sem nate. –Hvala, mama.
Ta kapa je čisto bedna. –Ti si beden.
Tudi jaz sem ponosen.
Si videl ... –Ne začenjajta!
Si videl kakšnega belca na šoli?
Zakaj ni mogel videti, da se predsednik trudi za nas?
Piškot?
Hvala.
Sem ti rekla, da bomo zamudili avtobus.
Čakaj, moramo se posloviti. Bo že počakal.
Tennessee je daleč.
Fisk je odlična šola.
Lahko bi šel na Howard. –Še vedno govoriš o tem?
Na Fisk gre. –Saj vem. Ampak tako daleč je.
V tem je štos. –V čem?
Daj cigaret, vem da kadiš. –Nimam ga.
Vem, da ti gre na jok. –Zaradi tebe že ne.
Poglej pod žimnico. –Na Jugu ga ne morem zaščititi.
Ni več tako, kot je bilo včasih.
Louis mi zapušča svoje grde revije.
Zakaj tepeš njega?
Rad te imam. –Tudi jaz te imam, sinko.
Naredila sem ti sendvič. –Hvala.
Pridi, ata.
Moj prvi sin si. –Vem.
Ponosen sem nate. –Iti moram.
Moram ...
Pokliči, če kaj potrebuješ.
Adijo, mama!
Zbogom, Louis.
Saj bo v redu.
Zakaj že to delamo? Meni izgleda, kot igračkanje.
To je umetnost francoske peke.
Lepo te prosim, kakšna umetnost. To ni ničemer podobno.
Nikoli ničesar ne ve. –Prav, se bom pa igral.
Lahko bi ji naredil bradavičko.
Daj no.
Malo jo streseš.
Dober večer, g. podpredsednik.
Izgleda slastno.
Da, gospod.
Nekaj sem vam prinesel.
Hvala.
O Kennedyju nič slabega. Verjamem, da je prijeten.
Toda, si res želite tega bogatega pizduna za predsednika?
Razmislite.
Mi smo za vas. –Hvala, Cecil.
Naj vas še nekaj vprašam, kot pripadnike zamorcev.
Kaj vas najbolj teži?
Naj vas ne bo sram.
Holloway, povej.
Če že sprašujete. –Da.
Plačani smo 40% manj kot belo osebje. –A tako?
In težko napredujemo.
Ko bom izvoljen, boste plačani toliko, kot si zaslužite.
To bi bilo krasno.
Imate mojo besedo. –Hvala.
Vi pa povejte svojim, naj volijo zame.
Dajte še komu.
Kako, da nočeš fanta? Pri vseh, ki te osvajajo?
UNIVERZA FISK, 1960
Recimo on? –Govorim o tebi in Isaacu.
Kaj se je zgodilo?
Živijo.
Iščeš ljubezen?
Tako pravimo Lawsonovi delavnici. To iščeš?
Zato sem prišel na to šolo. –Jaz tudi.
Carol Hammie. –Louis Gaines.
Stopi z mano.
Z dežele si, kajne?
Moj oče je zdravnik, pa tvoj? –Politik.
Sam ne bi našel sem.
Potrebni so čas, predanost, disciplina in fokus.
Dosežke bomo merili v valovih. To ne bo le bežna stvar.
Kot rečeno, bo za to potrebna stroga disciplina.
Pogledali si bomo Ghandija in preučili njegovo tehniko.
Tisto, kar je učinkovalo pri ljudeh v Južni Afriki in Indiji,
bomo uporabili tu, v Nashvillu. Oblikovali bomo vojsko.
Naše orožje pa bo ljubezen.
Če bo naše ljubezen, njihovo pa pravo orožje, ni to nevarno?
Lahko vas ubijejo.
Če to koga moti, lahko gre. S tem ne izzivam, tako je.
V redu, pa začnimo.
Gandhi nam je dokazal,
da se lahko temnopolti človek v okolju, kjer je zatiran,
izvije segregaciji s potrpljenjem, vztrajnostjo in razumom,
disciplino,
in malo humorja.
ČRNCI
Veste, da ne smete sedeti tu. –Postrezite nas, prosim.
Ta način zahteva neverjetno mero potrpljenja.
Lahko naročite na črnskem delu, tu vam ne bom stregla.
Vsaka skupina ima vodjo in nekoga, ki straži
in je pripravljen, da pokliče rešilca. In ko prvi val odide?
Za pult sede nov val črnskih študentov.
Postrezite nas, prosim.
Kdo bi se malo igral?
Jim, mi pomagaš? –Ne smete sedeti tam.
Napadite!
To je eksperiment. Poskusite jih zlomiti.
Uporabite besede. Naj slišim besedo "črnuh".
Jaz ne morem. –Tako boš oba pripravil.
Naj jo slišim!
Črnuh.
Glasneje in bolj zares!
Črnuh. Ti si črnuh!
Sedite tja, tu vam ne morejo postreči.
Ubogajte in se presedite.
Mora ti verjeti.
Veste, kje sedijo črnci. Vidite, da so vsi na svojem mestu.
Vstani, črnuh!
Če bi radi, da še pridemo, jih odženite.
Pojdiva.
Vstani, opica.
Tu piše, za belce.
Vstani!
Kaj delaš tu?
Piše črnuh? Piše?
Ne znaš brati?
Imaš rad črnuhe ali kaj?
Vstani, črnuh!
Ti predrzna opica.
Nehaj!
Kje je razlog?
Odloči se. - "Črnuh".
Kavo hočeš?
Na služenje državi!
Tu nimajo kaj iskati.
Obsojeni ste na 30 dni zapora.
Odpelji te črnuhe.
BELCI, ČRNCI
Nekaj posebnega se dogaja.
Še en črnec v zaporu?
Kaj počneš z mojim denarjem? Si sploh v šoli?
Rad bi spremenil ... –Zakon kršiš!
Sodnik ti je prisodil mesec prisilnega dela. Bi rad umrl?
Ja, če še sedeti ne smem, kjer želim.
Borimo se za naše pravice. –Kakšne pravice!
In vse razglednice, lažnivec! –Saj sem v šoli.
S kom misliš, da govoriš?
Spravil sem te na ta svet in te lahko tudi z njega.
Sta govorila z njim? –S kom?
Louisom. –Sva.
Priključil se je "potnikom svobode", karkoli že to pomeni.
Ga boš obiskala? –Poskušam ga,
ampak se Cecil vsakič razjezi, ko mu to omenim.
Problem je, da poskušaš. Nehaj poskušati in naredi.
Te je že peljal v Belo hišo? –Ne. Pravi, da me bo kmalu.
Pravi ti že štiri leta. Malo si naivna, ljubica.
Zakaj malo ne spodbode predsednika?
Problem je, da govoriš bedarije.
On pa res nima časa za Louisove neumnosti.
Kaj, če bi malo utihnil? Hudo je, bodi prijazen.
Kdo je rekel, da me lahko utišaš?
Pojdi mi po viski.
Po mojem bomo zaradi Louisa vsi umrli.
Prišli bodo po nas.
Zmešan je, kot njegova mama.
V pozitivnem smislu!
Oprosti!
Prinesi svojo rito nazaj.
Predsednik živi v Beli hiši do trenutka, ko zapriseže novi.
Osebje ima točno dve uri, da med slovesno zaprisego
izseli starega predsednika in vseli novega.
Baje novemu teče jezik.
KENNEDYJEVA ADMINISTRACIJA, 1961
Domov bi šel, te nadure ubijajo.
Kako je s sinom? –Gospodje, predsednik prihaja.
Kje začnemo? –Nisem prepričan.
Lepo pozdravljeni.
Veselim se dela z vami naslednjih štirih let.
Osem, John.
Se vidi, kdo nosi hlače.
Poskusil si bom zapomniti imena.
Jessie. Pomagajte, ker bom pozabil.
Me veseli.
Kako si, James?
Carter.
V čast mi je. Ga. Kennedy.
Kako ste?
Nič ji ni.
Me veseli, gdč. Caroline.
Si pila, Gloria? Nehaj.
Kaj? –Gin, voham te. –Piše Adisonova bolezen.
Lahko nehaš? Si peljala Charlija zobozdravniku?
Ima kdo v Beli hiši Adisonovo bolezen?
Ne, nisem ga peljala. In kaj te briga, saj te nikoli ni.
Boš rekel, da ga boš ti peljal?
Če bo čakal tebe, mu bodo prej zobje odpadli.
Pojdi spat, jutri ga bom peljal.
Koliko parov čevljev ima?
Koliko čevljev ima Jackie Kennedy?
Kako naj vem?
Kar naprej si tam, sem mislila, da vse veš.
Meni govoriš, kaj naj delam in koliko pijem.
Brigaj se za svojo hišo. Najin sin je v zaporu!
Ti pa ne moreš priti domov.
Ne vidiš, da bi se rada pogovorila?
Gotovo bi imel raje, da govorim francosko.
Kot Jackie Kennedy.
Que sera, sera.
Ti je všeč?
Ti je všeč, kako govori?
S tabo se pogovarjam.
Sploh ne spiš.
Predsedniku so rekli, naj ne skrbi glede protestov.
Ankete kažejo, da so ljudje proti.
Sem rekel, da mu teče jezik. Po mojem še preveč.
Kako je s sinom? –Zunaj je.
Mislim, da je del tistih "potnikov svobode".
Pa Glorija in alkohol?
Drži se.
Baje igra pomemben tip.
Pablo Casals je svetovno znan. –Normalno.
Misliš, da bi ga. Kennedy gostila kakšen zakoten bend?
Ti ga naredi, mogoče boš lahko igral.
Vsi dajmo. Jaz bom bobenčke, pa ti?
Jaz bom na frulici.
Casals je pravičen mož.
Noče igrati v državi, ki podpira Francov režim.
Kdo je Franco?
Pozabi.
Nevednež.
Carol, si utrujena?
Hočeš, da se naslonim. –Kaj je s tem narobe?
Ne bom se. –Se pa lahko.
Si že bila na "avtobusu svobode"? –To je prvič.
In kaj pravi fant? –Fant?
Verjetno ga mora skrbeti, ker si tukaj.
Nimam fanta. –Ne?
Oreščke? –Ne, hvala.
Ne maram jih, pa še prevroče je.
Louis, kaj je tisto?
Križ je.
Obrni!
Sranje.
Speljite se!
ALABAMA SOVRAŽI ČRNUHE
Mojbog.
Vsi ven!
V stari pariški hiši, oviti v trto,
je živelo 12 deklic, postavljenih v vrsto.
Najmanjši je bilo ime Madeline.
Kot Caroline.
In ni se bala miši.
Zakaj se vozijo z avtobusom?
Stric je rekel atiju, da je avtobus danes eksplodiral.
Ne vem, ali sem se splazila ven ali me je kdo izvlekel.
Nisem vedel, ali je moj sin živ ali mrtev.
Ko sem kašljal, je nekdo pristopil in me vprašal, če sem v redu.
Takoj, ko sem pokimal, sem se znašel na tleh.
Udaril me je z bejzbol palico.
Živijo, oči. V Mississippiju sem.
Nisi v Alabami? –Tam smo bili v zaporu, zdaj sem tu.
Poslušaj me. Rad bi, da prideš domov.
Ne razumeva se, ampak mama hoče, da prideš.
Zaprt sem.
Za koliko časa? –Rekli so tri mesece.
Ko pridem ven, grem še na eno vožnjo. –Kaj pa govoriš?
Daj mi telefon.
Vso pravico se imam peljati. Izkoristil bom državljansko pravico.
Kakšno pravico neki. Veš, kaj ti bodo naredili?
Linčali te bodo in te vrgli v reko. Ubili te bodo.
Me pač bodo, mama.
Spopadi v Birminghamu so se stopnjevali do tovrstnih prizorov.
Bilo je blizu razdejanja.
Opravili so množične aretacije in vse obsodili istega prekrška.
Izvolite, počakal bom na vaš podpis.
Policija je napolnila zapor do zadnjega kotička ...
Katero državo gledam?
Stran!
Prebivalci Birminghama so prišli na ulice
v podporo protestu proti segregaciji črncev ...
Ta mali črnuh morda celo ve, kaj dela.
Ne kliči ga tako, noben črnuh ni.
Kaj je narobe, ljubica?
Kar se tu dogaja. –Kaj govoriš?
Narobe je. –Nič še ni narobe. –Ne morem mu tega narediti.
Ne bom naredil njemu, ampak tebi.
Izgini iz moje hiše.
Zakaj naju je potem Bog zbližal? –Bog nima nič pri tem.
Praviš, kako si osamljena, ker Cecila nikoli ni,
in da potrebuješ moškega, ki te bo cenil, kot žensko.
Dvigni svojo hazardersko rit in izgini iz hiše.
Dovolj, sem rekla. –Naj ti razložim.
Nehaj mi prodajati bučke. –Saj ti ne.
Ti se vrtiš v to smer. –Pusti obešalnike.
To si ti in to sem jaz. Izgleda, kot da nisva za skupaj.
Ko pa ju pravilno poravnaš, kot mi je Bog dal tebe za sosedo,
se vse nekako uredi. Tudi, če upočasniš, te bom ujel.
Spravi rit iz moje hiše. –Rabiva drug drugega.
Rabim svojega moža, ne da se valjam s tabo v bedi.
Koliko tablet misliš, da jemljem dnevno?
Okoli 103, gospod.
Pomagaj mi vstati.
Vem, da je tvoj sin "potnik svobode".
V zaporu je z Martinom Luthrom Kingom.
Morda veste, kako je z njim?
Verjetno pretepen.
Toda glede na izkušnje, je najbrž že navajen.
V dveh letih so ga aretirali že šestnajstkrat.
Želite še kaj? –To je vse.
Nisem vedel, kaj vse ste prestajali, dokler nisem videl posnetka.
Moj brat pravi, da so ga ti otroci spremenili.
Tudi mene so.
Ogenj nesoglasja gori v mestih, kjer ni na voljo zakonskih rešitev.
Povračilo se išče na ulicah v obliki protestov in parad.
Zato prosim Kongres, naj vsem Američanom
podeli pravico, da so postreženi v vseh javnih objektih;
hotelih, restavracijah, gledališčih, trgovinah in podobno.
Gre za osnovno pravico. Njen odvzem pomeni ponižanje,
ki ga v letu 1963 ne bi smel trpeti nihče.
Smo na pragu velikih sprememb, naša dolžnost pa je,
da bodo te spremembe miroljubne in konstruktivne za vse.
Tisti, ki ne ukrepajo, gojijo sramoto in nasilje.
Cecil?
Kaj je narobe?
Cecil!
Cecil.
Odpihnili so mu glavo.
O kom govoriš? –O Kennedyju.
Predsednika so ustrelili med vožnjo z letališča v Dallasu.
Prav tako guvernerja Teksasa, ki je bil z njim v vozilu.
Poročajo, da so odjeknili trije streli.
Ubili so ga našega človeka.
Tajnega agenta v vozilu so slišali reči, mrtev je.
Predsednika so v naročju žene odnesli v rešilno vozilo,
ki je odhitelo v bolnišnico.
Ga. Kennedy se ni hotela preobleči,
da bi vsi videli, kaj so mu naredili.
Nazadnje sem videl toliko krvi, ko so ubili mojega očeta.
Kako vam naj pomagam?
Mama, kaj delaš?
Odnesi te škatle s pokali v klet in jih označi.
Veš, da bo Louis jezen. –Kaj me briga.
Že tri leta ni prišel domov.
Naj ne bodo zraven zelja. –Kdo pa bo vohal ta smrad.
In prinesi hrano za ribe.
To mi je dala ga. Kennedy.
Bila je od predsednika.
Predsednika so ubili.
Zares mi je žal predsednika.
Belo hišo si pa nekam vtakni, mene briga ta hiša.
Vedel sem, da je bila Gloria že nekaj časa nesrečna.
Zato je verjetno tudi pila.
Hotela je, da bi se bolje razumel z Louisom.
Ampak nisem znal in nisem zmogel.
Poskusil sem zmanjšati svoje nadure v Beli hiši.
In jih tudi sem.
Koliko čevljev ima? –Okoli 125.
125 parov čevljev?
Če kdo še enkrat pusti prižgano luč, boste vsi fasali odpoved.
JOHNSONOVA ADMINISTRACIJA, 1964
Kdo misliš, da plačuje račune? Jaz ne, ampak veš, kaj mislim.
Skoraj bi pozabil.
To je od naju s Pikapolonico.
Paše ti k barvi oči.
Pokaži jim, Gloria!
Naj te vidim.
Tako je treba! –Tresi, punca.
Črnuh! Nehaj mi usmrajat kopalnico.
Kaj delaš?
Tvoj prijatelj je.
Vrni mi lasuljo!
To nosim.
Pik je adut.
Pač obvladam. –Špago pa naredi.
Dr. King je rekel, da gremo na Jug po volilno pravico.
Je tako, ljubček?
Nisi rekel, da je dr. King to rekel predsedniku?
Je res?
Z Dr. Kingom ni šale. –Preveč govori.
Res nekaj slišim.
Pusti mojo ptico.
Tri otroke so ubili, ker so to poskušali.
Zato sem bil proti tisti šoli. –Ne bi mu smel pustiti.
Zdaj pač je, kjer je.
FBI so poslali le zato, ker sta zraven dva belca.
Kdo ti je to rekel? –Bilo je v črnskem časopisu.
Se že važi.
Namerava predsednik kaj ukreniti?
Predlagal je največ pravic, odkar je Lincoln osvobodil sužnje.
V kratkem bo težko še kaj predlagal.
Vidiš, kako me zaslišuje? –Mene vsak dan.
Moraš vedeti, koliko povedati. –Vsak se naj briga za svojo.
Ti ji vsaj kaj poveš.
Mater.
Doma ne moreš biti kralj, treba je iti v striptiz klub.
Si slišala o svojem sosedu?
Tip ga je našel v postelji z njegovo ženo.
Ubil ga je, strel v hrbet.
Ne morem verjeti. –Mogoče si je pa zaslužil.
Ni vam jasno, da zamorci tega ne bodo več dolgo prenašali.
Država je kot ekonom lonec v katerem se kuha zamorski bes.
Takoj pokličite njihove interesne skupine,
ali koga, ki vas bo poslušal, in mi jih spravite z ulic!
Buck, do sem te voham, kaj še čakaš?
Jezus Kristus. Cecil, daj mi slivov sok.
Ne vem, kaj naj si mislim o Malcomu X. –Boljši načrt ima od Kinga.
Če se te kdo dotakne, ga spravi na pokopališče?
TURNEJA Z MALCOMOM X, 1965
Adijo. –Lahko noč.
Mislim ...
Jezen si, ker je govoril o tvojem očetu.
Kaj?
Tisto o hišnih črnuhih. Razjezil si se.
Moj oče ni hišni črnuh.
Je pa batler. –Jaz ne govorim o tvojem očetu.
Moj je ponosen name.
Si v redu?
BOG JE LJUBEZEN
Vsi so šli v cerkev, da zberejo denar za otroke v Selmi.
Jaz nisem šel. Nisem hotel plačati, da mi ubijejo sina.
Še enkrat so jih pretepli.
Tokrat tako hudo, da so dogodku rekli "krvava nedelja".
Maširali so skozi mesto v manjših skupinah ...
Kako sta tvoja fanta?
Za najstarejšega ne vem.
Mislim, da je v Selmi.
Včasih se mi zdi, da živiva v različnih svetovih.
Rad bi le, da je na varnem.
... oskrbeli so jim opekline, rane in zlomljene kosti ...
Vsi državljani morajo imeti isto volilno pravico.
Dejstvo pa je, da je v mnogih ameriških mestih
ljudem ta pravica kratena le zato, ker so črnuhi.
Črnuhi?
Od kdaj nas pa tako kliče?
Ta črnuh to reče večkrat kot jaz.
Vsi bomo morali preseči
to hromečo dediščino fanatičnosti in krivic.
In bomo zmagali.
Najprej diverzija, nato pa direktni napad.
Marinci so zapustili oporišče, ki je bilo po napadu uničeno.
L. B. J., koliko otrok si umoril danes?!
BRIGA ME ZA STRICA SAMA, NE GREM V VIETNAM
Starodavno mesto je za vietnamce to, kar je za nas stari Boston.
Kraj, kjer se je šolalo mnogo voditeljev.
Ko bi le utihnili.
Naboji so se odbili od zidov in prvi vod je utrpel izgube.
Ostrostrelci so bili za temi zidovi nevidni.
MEMPHIS, TENNESSEE, 1968
Dr. King, z vročino bi morali ležati.
Predsednik Johnson dela hudo napako.
Presedi se, rumenko. –Zakaj napako?
Vietkongovci nam ne pravijo črnuh.
Resno, čigavi starši podpirajo to vojno?
Madonca. Zakaj jo tvoji?
Nismo se pogovarjali, vem le, da jo.
Kaj počne tvoj oče?
Batler je.
Hišni črnec je že od nekdaj pomemben. –Ni se treba norčevati.
Hišni črnec ruši stereotipe, ker je marljiv in vreden zaupanja.
Počasi uničuje rasno sovraštvo
s svojo visoko delovno etiko in dostojanstveno držo.
Čeprav imamo batlerje in služkinje za podrejene,
so dejansko revolucionarni, ne da bi se tega zavedali.
Vstopi, Cecil.
Dober dan, g. Warner.
Hvala, da ste me sprejeli.
Ker temnopolto ...
Črno osebje opravlja enako delo, kot belo,
bi lahko bile naše plače odraz naših storitev.
Črno osebje?
Prav tako menim, da bi morali imeti
možnost napredovanja.
Črn hišnik še nikoli ni napredoval do tehnika.
Pri nas si zelo priljubljen.
Če pa nisi zadovoljen, lahko greš drugam. –Z vsem spoštovanjem ...
King vas sili v prevelike čevlje. Ne pozabi, kje sem te našel.
Da, gospod.
Oprostite.
Dr. Martina Luthra Kinga, zagovornika nenasilja
pri gibanju za državljanske pravice, so ustrelili.
Policija išče mladega belca, ki je pobegnil z mesta zločina.
Nisem vedel, če bom prišel živ domov.
Prvič sem se počutil, da ne spadam v domačo četrt.
Svet se je spreminjal, jaz pa se nisem znal vklopiti.
Belcem ni jasno, da so ubili svojega prijatelja.
Mojzesa črncev, vodjo, ki se pojavi na vsakih 500 let,
nam je odvzelo sovrašvo.
Niti v tem trenutku ne dovolim, da bi v sebi občutil sovraštvo,
ker vem, da ga niso ubili iz zlobe, temveč bolezni.
Moja soba je roza barve.
Vzemi še malo pireja, Carol.
Vanj dam pomarančni sok, zato je tako trpek.
Kako dolgo sta skupaj? –Nisva. –Pet let.
So drugi študenti tudi aktivni v politiki?
Prišlo je do nekakšnega razcepa. Nekateri, kot John Lewis ...
Ta mi je všeč. –Kako veš zanj? –Ker berem časopis.
Misliš, da cel dan samo šivam?
Dovolj imam zaporov.
Sva že dva.
Kinga je ubila lastna miselnost.
Na začetku je delovalo, zdaj je treba vstopiti v politiko.
Greste v Belo hišo? Louis gre v Belo hišo.
Če kažeš bradavičke, že ne. Mogoče, če bi kazal samo eno.
Zdaj imamo več stika z ljudmi.
Ustanovili smo svojo stranko.
Si rada v stiku?
Jaz sem rad v stiku. Kako se imenujete?
Črni panterji.
Kakšno ime je to? Kaj sploh pomeni?
Nudimo zastonj zajtrk, zdravstveno oskrbo in oblačila,
tečaje samoobrambe. –Zakaj samoobrambo?
Ne bomo se jim več pustili.
Zadnjič sva gledala film, ki me je spomnil nate.
Kakšen je že bil naslov? –V vročici noči.
V vročici noči s Sidneyem Portierjem.
Obožujem ga.
Je le ideja, kakšne bi nas radi videli belci.
Vendar pripomore k boju. –Da se nič zares ne spremeni.
Pa še igrati ne zna. –Kaj govoriš?
Ravno je dobil oskarja. Odpira nam pot.
S tem, ko se vede, kot belec.
Je le bogat suženj.
Poglej se.
Ves našopirjen, s čepico na glavi.
Rečeš, karkoli ti pride na misel.
Tvoja punca riga za mizo.
Briga te za šolo, čeprav sem ti jo plačal.
Pojdi.
Louis, ven iz moje hiše.
Kaj?
Izgini iz moje hiše! Ven!
Mora ven. Ne prenesem več tega!
Nisva ga videla sedem let. Vsi lepo sedite.
Pardon, ga. Batler, ker sem ga užalil.
Vse kar si in kar imaš, je zaradi tega batlerja.
Zdaj pa poberi svojo neolikano lajdro
in izgini iz te hiše.
Meni je všeč Sidney Portier.
Ni igral v Kdo pride na večerjo? –Ni vse hec.
Carol je prišla. –Tiho, Charlie.
Nalednji dan je bil Louis spet v zaporu.
Zamudil bom v službo. –Koga še naj prosim, da plača varščino?
Zakaj tokrat sedi? Dvigni se.
Pravi, da čisto brez veze. –Brez veze?
Rekel je, da se ne bo več pustil in je udaril nazaj.
In njegova punca? –V bolnici je.
V bolnici? To se mora končati.
Zamujam.
Povej mu, da mu nisem mama in naj mi vrne denar.
Si v redu? –Sem.
Hvala, stric Carter. –Nehaj s temi "panterji".
Hočem denar nazaj, jasno?
Do zadnjega centa. –Razumem.
Ne povej očiju.
Kako se izogneš seksu v zaporu? Te to naučijo pri Panterjih?
Kako sedeš in ...?
Mama spet pije? –Ne, trezna je.
Cele dneve šiva in futra ribe. Še bolj jih, kot mene.
Se veseliš fakultete? –Veselim se, da ne grem.
Kaj?
V Vietnam grem.
Charlie, ne počni tega. Država nas tretira kot pse.
Naj ne počnem tega?
Ti se boriš proti državi, jaz pa bi se rad zanjo.
Ne bom šel na tvoj pogreb. –V redu.
Nočem, da prihajaš tja v tem črnem usnju in lateksu,
in preusmerjaš pozornost od lepotca v krsti.
Te zdaj kličejo Liza Gaines? –Tiho bodi.
Takoj hočem imeti na mizi vse notranje-politične odločitve.
Ste dobili najine zapiske?
NIXONOVA ADMINISTRACIJA, 1969
Muho imamo v sobi.
Z Johnom misliva, da je čas za benigno zapostavljanje.
Všeč mi je ta izraz.
Novinarske svinje nas imajo za teroriste.
Terorist je ta, ki straši drugega. Ampak terorizirani smo mi.
Kako naj živimo v miru, če se bojimo iti po ulici?
Dogaja se gibanje Črnska moč. Kaj če bi ...
Kaj če jih podprem s kakšnimi spodbudami za podjetne črnce,
za rasno enakost pa okrivimo sodišča.
Na ta način lahko pridobimo 20 odstotkov glasov. –Izvrstno.
Ne veš niti, če ti bo strop zdržal.
Lastnika stanovanja briga le pobiranje najemnin.
Čas je, da se postavimo po robu krivicam v naši skupnosti.
Oni nam vzamejo enega, mi jim vzamemo dva.
Paziti moramo, da vas zaradi spodbud ne bodo enačili s Panterji.
Nisi bral, kaj se je zgodilo Hooverju? –O tem pravim.
Ukazal sem, naj te prasce slečejo iz kože.
Naberimo jih skupaj in zmečimo v jašek dvigala.
Ne pravim, da vse vem.
Vam pa obljubim, da se bodo vedno bali črnuha s pištolo.
Me še potrebujete?
Koliko otrok pride jutri na zajtrk? –Od 25 do 30.
Toliko jih bo imelo energijo za učenje.
Nočejo, da so naši otroci siti in da se počutimo varne.
Kaj počneva tu?
Mislil sem, da pomagamo skupnosti. –In tudi ji.
Tako, da "ubijemo dva"? –Da zaščitimo skupnost.
Si pripravljena nekoga ubiti?
Jaz nisem.
Jaz pa.
Si me sploh kdaj ljubila?
V spopadu so policisti ubili dva člana Črnih Panterjev.
Uboj 26 članov v zadnjem letu je morda poskus njihovega izbrisa.
BODI PRIJAZEN, PLAČAJ POŠTENO, VRNI IZPOSOJENO.
... streljanje na policiste izraža skrajno pokvarjenost članov.
Vse najboljše.
Točno to darilo tukaj sem hotel.
Tukaj? –V redu.
So otroci zgoraj? –Ni jih več tukaj.
Spekla sem ti torto. –Tukaj jo imam.
Šampanjec je v zmrzovalniku in tudi sladoled imava. Ga boš?
Boš nazdravila z mano?
Saj veš, da ne pijem.
Samo dražim te. Malo še pomigaj.
Marička!
Sva dobila pismo od Charlieja?
Ne.
Ne?
Idejo imam. Lahko bi šla v Shantay.
Prestar sem za disko. –Sploh nisva stara.
Fanta sta se odselila, zdaj sva sama in svobodna.
Skoraj bi pozabila. Poglej tole.
Malenkost za rojstni dan.
Pojdi gor in ga obleci. –Oblečem ga naj? No, prav.
Prinesi mi pribor za šivanje, nekaj moram popraviti.
Pohiti!
Prosim?
Zdravo, kje si?
Kje?
Drugič me pokliči, zdaj je doma. –Prav mi je!
Žurat greva. Nisem dober?
Kdo je?
Pokliči me kasneje. –Louis prosi za denar?
Louis? Si poklical, da mi voščiš?
Lahko te je sram. Odrasel moški prosi mamico za denar.
Denar je od batlerja, od sužnja. In danes ga ne deli.
Živ'.
Bom jaz odprl.
Niste prišli prav.
Napačen naslov.
Vietnam mi je vzel sina.
Jaz pa nisem dojel, kako smo se znašli tam.
NIXONOV DRUGI MANDAT, 1974
Je tvoj oče še živ?
Ne, gospod. Umrl je, ko sem bil še otrok.
Potrebujete še kaj?
Sedi malo zraven mene.
Govori se, da nameravam odstopiti,
ampak vedi, da se to nikoli ne bo zgodilo.
Po tem bom močnejši kot kdajkoli.
Potrebujete še kaj?
Louis te išče.
Skrbelo nas je. –Naredil sem šolo.
Magisterij iz politologije. –Tako se dela. Izobrazba je nujna.
Evo ga. Pustil vaju bom sama.
Ni nobene potrebe.
Zdravo, ati.
Izgini.
Videl sem te, zdaj pa pojdi.
Ne odnehaj.
Hvala, stric Carter.
Ni prav, kar si naredil. Fantu je tudi hudo.
Kar naj mu bo. Še na bratov pogreb ni prišel.
Samo naklada in nič ne naredi.
Naredil je magisterij, kaj bi še rad?
Sive lase sem dobil samo zaradi njega.
Leta so minevala, bolečina v srcu pa ni nikoli izginila.
Z Louisom nisva nikoli več spregovorila.
Smo ljudstvo pod Bogom ...
STRAN Z REVŠČINO
PRAVICO GEJEM
Uvažamo že polovico nafte ...
Kriza je zadela naravnost v srce in dušo našega ljustva.
V našem okrožju je že 9% brezposelnih.
14% državljanov živi pod pragom revščine, največ črnci in Mehičani.
Kot kongresnik se bom trudil znižati te številke.
Hvala, ker si me poklical.
Koliko mu je zmanjkalo?
Res?
Hvala za klic.
Ni zmagal.
Moraš ga poklicati.
Kmalu po Charliejevi smrti me je Louis prišel obiskat.
Našel me je na tleh.
Pijana sem padla v nezavest.
Bila sem vsa podelana.
On me je umil.
Potem pa mi je še rekel, da sem najboljša mama na svetu.
Mislim, da bi si zdaj želel slišati svojega očeta.
Moraš ga poklicati.
Cecil?
REAGANOVA ADMINISTRACIJA, 1986
Bom že jaz prišel do tebe.
Zate imam skrivno nalogo. –Želite?
Ljudem rad pošljem denar, če mi pišejo o finančnih težavah,
moje osebje pa hoče, da neham. Bi mi pomagal nadaljevati?
Seveda, g. predsednik. –Cenim tvojo pomoč.
In nikar ne povej Nancy. –Se razume.
Dobro jutro, g. Warner.
Lahko sedem?
Tukaj sem že preko 20 let.
V vsem tem času
je imelo črno osebje nižjo plačo od belega.
Mislim, da to ni prav.
Nekateri črni hišniki bi morali biti že tehniki.
Že pred leti bi morali napredovati.
Se ti zdi?
Plačajte me enako, kot belo osebje
ali pa odidem.
Očitno boš odšel.
Rekel sem predsedniku, da bo takšen odgovor.
Pravi, da se hoče osebno pogovoriti z vami.
Če dovolite.
Ni mi všeč, da Ronnieja obkrožajo ti politični jastrebi.
Potrebuje zmernejše osebje in sestanek z Rusi.
Mora jih srečati osebno, če jih želimo odtajati.
Cecil? Bomo kasneje.
Želite? –Zelo si priljubljen.
Vsi govorijo, da si jim ti uredil napredovanje.
Še sanjalo se mi ni. –Žal ni moja zasluga.
Vabim te na državniško večerjo. –Seveda bom stregel.
Ne vabim te kot batlerja, temveč kot gosta.
Predsednik želi, da ga strežem jaz osebno.
Ne skrbi, bom že poskrbela za to.
Se vidimo naslednji teden, pripeljite ženo. –Ženo?
Gloria, je tako?
Tako je.
To je preddverje.
Čudovito.
Kozarec šampanjca, g. Gaines?
Daj mir.
Dame in gospodje, predsednik in prva dama.
Sedeti za mizo je bilo drugače, kot streči.
Čisto drugače.
Videl sem, kako si batler za preživetje nadene drugi obraz.
Spoznal sem, da sem tako preživel življenje.
Gloria je bila tako srečna, sam pa nisem tako čutil.
Verjetno sem želel, da bi bila enakovredna drugim.
Očitno je čas za dober tek.
Ti črn ...
Rad bi, da smo si na jasnem.
Če kongres odloči v prid sankcijam proti Južni Afriki,
bom primoran to odločitev razveljaviti.
Menimo, da bo to huda napaka.
Zatiranje južnoafriških črncev ni več stvar zunanje politike,
temveč rasni problem ZDA. Smo senatorji vaše stranke,
zato vam povemo, da se dogaja grobo kršenje človekovih pravic.
Črnce pretepajo, mučijo in streljajo kar sredi ulic.
Američani gledajo TV in so zgroženi nad apartheidom.
Odločil sem se. –G. predsednik,
ogrožen je vas sloves svetovnega vodje.
Pri rasnem vprašanju moramo biti na pravi strani. –Še enkrat povem.
Če kongres sprejme ta zakon, ga bom razveljavil.
Pika.
Zdaj že bereš? Raje pomij posodo, preden te pihnem.
Po tisti večerji se mi je zdelo vse narobe. Bil sem zmeden.
Začeli so pisati knjige o stvareh,
ki so jih počeli Louis in njegovi prijatelji.
Nikoli ni bil kriminalec.
Bil je junak, ki se je boril za dušo naše domovine.
Piškot? –Hvala, gospod.
Vedno sem rad stregel, toda zdaj sem na to gledal drugače.
Nisem vedel, da se lahko starec počuti tako izgubljenega.
Ampak sem se.
Američani smo si zmeraj zatiskali oči pred tem,
kaj smo počeli svojim. Gledamo v svet in sodimo.
Poslušamo o koncentracijskih taboriščih.
Naša so se dogajala celih 200 let. In to tukaj, v Ameriki.
Tam sem pokopal očeta.
Moja mama bi bila ponosna name,
da sem izbrala moškega, ki je vsa leta tako lepo skrbel zame.
Ljubim te, Cecil Gaines.
Jaz te še bolj, Gloria.
Si prepričan? –Da, gospod.
Želel sem, da izveste od mene.
Ampak, ti si najboljši batler. Si kot član družine.
Bilo mi je v čast.
Najbrž lahko nekaj rečem v imenu vseh predsednikov.
Dobro si služil domovini.
Hvala, g. predsednik.
Cecil?
Ta reč okoli apartheida.
Včasih se bojim, da sem na napačni strani.
Da se preprosto motim.
Jaz se včasih bojim, kaj v resnici pomeni.
Trudim se, da se ne bi več bal.
Koga bomo osvobodili?! –Mandelo!
Pred 20 leti smo šli na ulice za svoje pravice.
Danes gremo za ljudi v Južni Afriki.
Ronald Reagan že od nekdaj
nasprotuje vsakemu zakonu v prid državljanskim pravicam.
Podpora pri zatiranju južnoafriških črncev
je čisto v skladu z njegovo rasno politiko. Imam prav?
Kje je Stevens? Izpustite Mandelo!
Zdravo, ati.
Zdravo, Louis.
Kaj počneš tu?
Prišel sem protestirat.
Če te zaprejo, boš izgubil službo.
Izgubil sem tebe.
Oprosti.
Oprosti, sin moj.
Ne skrbi, čez nekaj ur bova zunaj.
Koga skrbi?
Po tistem sem mislil, da sem videl že vse.
Še predstavljal si nisem, da bom kdaj videl
črnca tekmovati za mesto predsednika ZDA.
Prinesel sem sladko koruzo.
Z Glorio sva se vsak večer sprehodila do volišča,
da bi videla, kje bova volila Baracka Obamo.
Gledala sva in se nasmihala.
Si pojedla? –V glavnem. –Iti morava.
Ti je kar uspelo, hvala.
Zakaj je Louisova žena dala otroku ime Shaquanda?
Ne začenjaj spet. –Če pa ne razumem, kakšno ime je to?
Shaquanda, resno? Po mojem je to naredila nalašč.
Ni naredila nalašč. –Ja, pa je.
Še grda je, s tem potlačenim noskom. Upam, da bo kasneje lepši.
Veš, da ni lepo tako govoriti. –Nima enaka usta, kot Louis?
Tebi je podobna. –Meni? –Zdaj jo pa nehaj obrekovati.
Jo bom še enkrat pogledala.
Pa mi je res malo podobna. Prava lepotička.
Morda se pa lahko sprijaznim z imenom.
Kam sem dala Sveto pismo? Potrebujem ga.
Na stranišču sem ga pustila. –Zakaj Louis zamuja?
Odkar so ga izvolili v Kongres, še nisva prišla pravočasno v cerkev.
Še vedno te skrbi zanj? –Še na svoj pogreb bo zamudil!
Rekel je, da pride!
Pokliči ga. –Ne bom ga klicala. Vzela bom torbico.
Si rekla Izaija? Vidim, da si označila.
Še padel bom. Čisto malo se premakni.
Ljubica?
Spiš?
Ljubica, si v redu?
... vsa večja volišča, kot je Kalifornija, se bodo počasi zaprla,
prav tako Havaji, kjer je bil rojen Barack Obama ...
Louis!
Louis, hitro pridi!
Zdaj že lahko rečemo,
da bo 47-letni Barack Obama postal novi predsednik ZDA.
Ali sploh še kdo dvomi,
da je Amerika kraj, kjer je vse mogoče?
Se še kdo sprašuje, ali so sanje naših očetov še žive?
Še kdo dvomi v moč naše demokracije? Nocoj so dobili odgovor.
Poglej jim v oči in ugotovi, kaj si želijo.
Kaj potrebujejo.
Predvidevaj.
Vodji pričaraj nasmeh v oči.
G. Gaines? Admiral Rochon, glavni vodja.
Me veseli. –Enako, gospod.
V veliko čast mi je, da sem vas spoznal. –Tudi meni je.
Predsednik komaj čaka, da vas spozna.
To pa ni slabo.
Naj vam pokažem. –Poznam pot.
Bistvo tega vprašanja je,
ali imajo lahko vsi američani enake pravice in priložnosti.
Ameriški zamorci se trudijo, da bi si zagotovili vse tisto,
kar ponuja ameriški način življenja.
Naš odgovor bo brezčasna misel, ki povzema duh ljudi.
Zmoremo.
Film je posvečen hrabrim možem in ženam, ki so se borili za državljanske pravice.
BATLER