OK, mergem cu MINI Cooper-ul meu.
Lucrul pe care al trebui sa-l stiti despre acest MINI Cooper
este ca e mic.
(BEEP)
Imi place MINI Cooper-ul.
Intr-un fel ma identific cu el.
Stiti? Este destul de mic.
Ma simt ca si cum proportia lui...
ca si cum suntem proportionali,
Eu si cu masina mea, suntem un fel de...
impreuna, in fata intregii lumi.
(MUSICA FANTEZISTA)
(OAMENI STRIGAND NEDESLUSIT)
Corectitudinea economica este,
"problema definitorie a timpurilor noastre, si ce vor milioanele..."
Acest tip de prapastie a inegalitatii demonstreaza falsitatea promisiunii
care se aflat in chiar inima Americii.
Exista o inegalitate a veniturilor in America.
Intotdeauna a existat,
si avem speranta ca intotdeauna va exista.
Cui ii pasa daca inegalitatea este la un nivel mult mai mare?
Inegalitatea veniturilor inregistreaza nivele crescute.
Inegalitatea veniturilor este o greseala grosolana.
Eu cred ca este vorba despre invidie.
Eu cred ca este vorba despre lupta de clasa.
Este lupta de clasa, si este tipul de limbaj
pe care l-ai astepta
de la un lider al unei tari din lume a treia,
nu de la presedintele Statelor Unite.
Este adevarat pentru ca Statele Unite ale Americii
nu sunt o tara a lumii a treia in orice clasament,
cu exceptia probabil a inegalitatii veniturilor,
unde suntem pe un loc...
(BALBIINDU-SE)
mai jos decat Coasta de Fildes,
mai rau decat Camerun...
pe locul al 64-lea!
A, suntem in fata voastra, Uruguay, Jamaica, si Uganda!
Da.
(URALE SI APLAUZE)
(MUZICA DE JAZZ A OPRIMATILOR)
(OAMENI SOPTIND NEDESLUSIT)
Ok, suntem toti aici?
Numele meu este Robert Reich.
Am fost ministru al muncii in administratia Bill Clinton.
Inainte de asta am fost la Harvard.
Inainte de asta am fost in administratia Carter.
Va aduceti aminte... Isi aduce cineva...
Nu va aduceti aminte administratia Carter.
(RASETE)
Inainte de asta, Am fost ajutorul special al
lui Abraham Lincoln.
(RASETE)
Au fost timpuri grele.
Vom avea de a face cu trei intrebari.
Prima intrebare este, ce se intampla
cu distributia veniturilor si a bogatiei?
Pe locul doi, de ce?
Pe locul trei, este o problema?
Poate nu este o problema.
Multi dintre voi va numiti conservatori.
Multi dintre voi va numiti liberali.
Aceste etichete vor deveni din ce in ce mai lipsite de relevanta
pe masura ce ne afundam in acest subiect.
Vreau sa va testez ipotezele de lucru.
Daca este posibil vreau sa va zdruncin putin aceste ipoteze
despre motivul pentru care sistemul functioneaza asa cum o face.
O parte din inegalitate este inevitabila.
Daca oameni vor avea stimulentele necesare
pentru a fi productivi, pentru a munci din greu, pentru a fi inventivi...
aceasta e esenta capitalismului,
iar capitalismul genereaza o multitudine de lucruri bune.
Uitati-va, intrebarea nu este inegalitatea insasi.
Intrebarea este cand devine Inegalitatea o problema?
Cata inegalitate putem tolera
in conditiile in care mai avem o economie care lucreaza pentru toti
si mai avem inca o democratie care functioneaza?
Dintre toate statele dezvoltate Statele Unite au astazi
cea mai inegala distributie a veniturilor si bogatiilor de departe.
Si ne miscam vertiginos catre o inegalitate si mai mare.
un mod de a privi si masura inegalitatea
este de a ne uita la castigurile oamenilor de top
fata de castigurile
unui muncitor tipic din clasa de mijloc.
In 1978 muncitorul tipic
castiga in jur de 48,000 $, ajustati cu inflatia,
in timp ce persoana medie din the top 1%
castiga 390,000 $.
Acum derulam inainte.
In 2010, muncitorul tipic
castiga si mai putin fata de cat castiga atunci,
dar persoana din top
avea mai mult decat dublu ca inainte.
Astazi cei mai bogati 400 de americani au o bogatie mai mare
decat 150 de milioane din partea de jos laolalta.
Acum ganditi-va la asta.
400 de oameni au mai multa bogatie
decat jumatate din populatia statelor Unite.
(OAMENI STRIGAND NEDESLUSIT)
Furia se ridica asupra unui sistem economic
care i-a rasplatit pe cativa
dar care ii lasa pe multi in spate.
Dupa ce economia s-a prabusit in 2008,
Inegalitatea a devenit subit stirea de prima pagina.
cine altcineva vrea sa se alature celor 1%?
Tu arati ca un 1%.
Suntem un procentaj fabulos.
Oameni din ambele tabere cautau pe cineva care sa poarte vina.
Dar marea majoritate nu aveau nici o idee cum s-a ajuns la o situatie atat de rea
sau de ce.
Decat in ultimii ani
am ajuns sa intelegem cu adevarat totul despre inegalitate.
Vreau sa zic, stiam ca 10% sau 20% din top
se miscau intr-o directie
iar 10% sau 20% din partea de jos se miscau in directia opusa.
Dar ceea ce nu stiam era ce se intampla in partea de sus a topului,
la topul celor 1%.
Buna. Ce mai faceti?
Ma bucur sa te vad.
Si in urma cu cativa ani, doi cercetatori,
Emmanuel Saez si Thomas Piketty,
au gasit o sursa de informatii diferita.
Au studiat datele privind impozitele IRS,
nu doar pentru perioada ultimilor ani
ci intreaga retrospectiva pana in 1913,
cand impozitul pe venit a fost instituit.
A aratat ca au existat doi ani de varf.
1928 si 2007 au devenit anii de varf
pentru concentrarea veniturilor,
in ambii dintre ei cei din top 1% ducand acasa
mai mult de 23% din venitul total.
Stiam ca inegalitatea incepuse sa creasca
la sfarsitul anilor 70 si in anii 80,
insa nu stiam cat de dramatic
a crescut cancentrarea veniturilor,
in mod special in top 1%.
Cand ati facut public acest studiu in 2003,
a stat acolo pentru un numar de ani,
si apoi deodata a devenit important.
Dar ii vezi ca incep sa recupereze...
Acest grafic devine piesa centrala
in explicarea a ceea ce s-a intamplat cu economia U.S.
si, intradevar cu ceea ce se intampla si s-a intamplat cu societatea noastra.
Seamana cu un pod suspendat.
Ce s-a intamplat in anul urmator anului 1928?
Marea depresie economica.
Si ce s-a intamplat imediat dupa 2007?
O alta criza economica.
Paralelele iti taie respiratia
daca te uiti la ele cu atentie.
(MUZICA INDRAZNEATA DE ALAMURI)
Conducand acei doi ani de varf,
pe masura ce venitul devenea din ce in ce mai concentrat
in din ce in ce mai putine maini,
bogatii s-au intors catre sectorul financiar,
si in ambele perioade sectorul financiar s-a umflat ca un balon.
Ei s-au concentrat pe un numar limitat de bunuri:
imobile, aur, instrumente speculative,
instrumente ale creantelor.
Iar acest lucru creeaza o bula speculativa
in ambele situatii.
Stim de asemenea ca in cazul clasei de mijloc,
in ambele perioade, veniturile stagnau,
si ca se afunda din ce in ce mai adanc in datorie
pentru a mentine standardul sau de viata.
Si asta creeaza o bula a datoriilor.
(BULA SE SPARGE)
(COPIL TIPAND)
Din cauza asta se poate vedea, in amandoua perioadele,
instablitate economica.
Lucrul care face ca o economie sa fie stabila este o clasa de mijloc puternica.
Uite, cel mai important lucru care trebuie inteles
este: cheltuiala consumatorului este 70%
din economia Statelor Unite.
Iar clasa de mijloc este inima
acestei cheltuieli a consumatorului.
Asa ca este clasa de mijloc cea care mentine economia in miscare.
Nu exista nici o modalitate prin care poti sustine pe termen lung economia
fara o clasa de mijloc puternica, vibranata si aflata in crestere.
Nu se poate altfel.
Oamenii s-ar putea intimida. Corect.
Vreau sa spun si-ar putea pierde slujbele daca ei...
Vorbesc cu o sumedenie de grupuri diferite.
Unii sunt bogati. Unii sunt din clasa muncitoare.
Unii sunt conservatori. Unii sunt liberali.
Iar el in sfarsit si-a luat o slujba full-time.
Clasa de mijloc se lupta.
Ea se duce de rapa.
Aud asta tot timpul.
Ei bine, toata lumea imi spune ca sunt,
dar eu nu ma simt din clasa de mijloc,
pentru ca de abia o scot la capat.
Clasa de mijloc inseamna sa traiesti confortabil
si sa nu trebuiasca sa ... sa nu fie fiecare saptamana o lupta.
Mi-ar place sa economisesc si sa-mi cumpar o casa intr-o zi,
si, stii, nu am fost intr-adevar in stare sa fac asta
si ma retin intr-un fel
si incerc deocamdata sa-mi platesc chiria.
Cat castigi pe ora?
Acum, Cred ca a crescut la ... 21.50 $.
21.50 $ pe ora.
Buna, Alberto.
Cred ca sunt platita corect.
Am ajuns la un punct in care eram in stare sa ne permitem,
stii, un apartament pe Olivera Road,
si l-am cumparat.
Aveam propriile noastre lucruri, propria noastra casa.
Era mica, stii, doua dormitoare.
Am cumparat-o in 2004.
Prin 2006, inceputul lui 2007,
piata a cazut ca un bolovan.
Si nu la multa vreme dupa asta, de fapt,
Mi-am pierdut slujba pe care o aveam de foarte multa vreme.
Din fericire aveam niste prieteni foarte buni,
iar unul dintre ei a zis,
"Veniti aici si locuiti cu mine."
Asa ca aici locuim acum.
Mergi cu tata.
Mi-e foame.
Ti-e foame?
Acum ingrijirea copilului pentru Paulina ma costa in jur de 400 $.
Sunt, cum ar veni, nedecisa daca S-o tin acasa...
Sa-i cumpar un telefon si s-o tin acasa,
ca sa fiu sigura ca ajunge acasa si e OK,
sau sa continui sa platesc gradinita cu orar prelungit.
La revedere. Uite, mama.
Esti gata?
Acum am 25 $ in contul curent
si chiar ma gandesc la toate lucrurile de care avem nevoie.
Acum nu am un mijloc de comunicare
cu Robert acum.
El nu are un telefon, asa ca trebuie sa mai asteptam pentru asta.
Trebuie sa gasesc o cale... trebuie sa avem destula,
mancare pe masa pentru copii.
25 $ in contul curent,
asta trebuie sa fie...
Asta nu e foarte mult.
Nu, nu este.
(SUSPINA)
Dar, vreau sa zic e Mar... este Miercuri.
Voi supravietui astazi.
O sa ma uit in camara,
sa vad ce mai e de mancare.
Am plinul la benzina, deci sunt bine in privinta asta.
Nu am nevoie sa merg nicunde chiar acum.
Cand am fost data afara, M-am decis sa merg inainte
si sa-mi continui calificarea superioara la momentul acela.
Majoritatea colegilor de an pe care ii am sunt mult mai tineri decat mine.
Este diferit cand citesti despre asta
sau cand sunt problemele altuia.
E diferit fata de momentul in care sunt problemele familiei tale.
Asa ca atunci cand iti lovesc casa,
este probabil cea mai dureroasa parte.
Nu exista o definitie oficiala a clasei de mijloc.
Dar Alan Krueger,
presedintele Consiliului de Consultanta Economica,
acestea sunt procentajele de locuinte
cu venituri in intervalul de 50% al locuintei medii.
50.000 $, venit mediu, 50% peste, 50% sub.
Daca esti in top 1 %, castigi
cel putin 380.000 $ pe an.
Daca te afli in partea de jos a acestui grup,
esti probabil in nivelurile de top
ale profesiilor liberale, a doctor de top sau avocat de top.
In partea de sus a acestui grup,
castigand cateva milioane de dolari pe an,
se afla antreprenorii de succes care infinteaza companii profitabile.
La cele mai inalte niveluri, castigand 10 milioane de $ pe an sau mai mult,
sunt managerii marilor companii,
sefii de pe Wall Street bancheri, vedete,
si starurile sportive de top.
Anul trecut am facut 36.000 $, si suntem o familie cu trei membri.
Cred ca probabil fac
intre 45.000 $ si 50,000 $ pe an
lucrand 70 de ore pe saptamana, sase zile pe saptamana.
Venitul combinat din armata
si cu jobul personal, poate intre 55.000 $ si 60.000 $ pe an.
Probabil aproape de 600.000 $.
De obicei mai mult de 10 milioane $, mai putin de 30 milioane $
dar, stii, mult,
o suma ridicol de mare.
Sunt un antrepenor si un capitalist intrprinzator.
Familia mea detine o mare fabrica de perne de pat
si de pilote denumita Pacific Coast Feather Company.
Suntem, de fapt, unul din cei mai mari fabricanti
de astfel de articole din lume.
Problema cu inegalitatea crescanda este ca,
o persoana ca mine, care castiga de 1.000 de ori mai mult
decat americanul tipic,
nu cumpara 1.000 de perne pe an.
Chiar si cele mai bogate persoane dorm doar pe una sau doua perne.
Inductria pernelor este destul de dura,
la fel ca in cazul, multor industrii,
deoarece din ce in ce mai putine persoane isi pot permite sa cumpere
produsele pe care noi le fabricam.
(BEEP DE ALARMA)
Si am cel mai tare Audi pe care il poti avea,
dar totusi este decat doar un singur Audi.
Personal urasc mancarurile sofisticate.
De o mie de ori m-as duce mai degraba sa servesc un bol mare de
supa cu taietei la localul vietnamez din colt
decat o cina cu cinci feluri in valoare de 300 $ intr-un local sofisticat.
Stii, suntem in stare sa iesim la o masa in oras
decat de un anume numar de ori pe an.
Putem sa ne tundem decat de un anume numar de ori pe an.
Putem sa... Stii eu pot...
Trei perechi de blugi iti vor ajunge, esti de acord?
Ca si cum, nu ai nevoie de 300 de perechi.
Problema nu este ca bogatii
cheltuie prea mult din ceea ce castiga.
Este in realitate, in mod paradoxal, faptul ca cheltuiesc prea putin.
Ei nu genereaza destula activitate economica.
Cineva care castiga 10 milioane de $ pe an
nu cheltuie 10 milioane de $.
Ii pun deoparte.
Si toate acele economii merg in cine stie ce colt de lume.
Ei fac cei mai multi bani, obtin cel mai mare profit.
Ei devin o parte a pietei globale de capital,
care include o multitudine de instrumente speculative,
cumparand aur sau imobile si orice altceva
dupa care toti alearga.
Cu exceptia banilor pe care ii investesc personal
pentru a infiinta companii, nu am in principiu nici o idee
ce se intampla cu banii mei.
Investesc in fonduri constituite din fonduri,
iar aceste fonduri ce-mi protejeaza investitia Dumnezeu stie ce fac cu ei.
Dar in mod categoric cred
ca marea parte a profitului ce este creat
nu creeaza nici un fel de utilitate sociala
in afara de a crea un profit pentru mine.
Acum, in mod normal ne place sa economisim.
Vreau sa zic, economiile sunt bune, dar cand avem
atat de mult somaj, atat de multe capacitati nefolosite
aici in Statele Unite, avem nevoie de cheltuire.
Fiecare persoana trebuie sa proceseze 12 bucati pe ora.
Cum o sa cream slujbe daca ii impozitam
pe cei mai de succes oameni din America
care ne asigura aceste slujbe?
Uneori credem ca este o dezbatere
despre fapte si cifre si informatii.
A strange taxe de la creatorii de slujbe din aceasta tara...
Sunt de parere ca daca crezi asta,
te amagesti putin.
Oamenii pe care tu ii numesti bogati, Eu ii numesc creatori de slujbe.
Cand cineva se autointituleaza creator de slujbe,
ei nu descriu economia
ori cum aceasta functioneaza,
desi pare ca este asa.
Ceea ce fac intradevar este o revendicare
a statutului, privilegiilor, si puterii.
Daca un tip ca mine este un creator de slujbe
aflat in centrul universului economic,
prezenta oranduire economica
este justa si legitima.
Stiu cat de confortabil este sa crezi
pentru ca si eu obisnuiam sa cred asta.
Stii, intr-un fel am crescut crazand asta.
Stii cand oamenii imi puneau la indoiala ideea,
le spuneam lucruri ca,
"Stii, pur si simplu, nu intelegi economia."
(RADE)
Dar desigur, daca oameni bogati ca mine
nu sunt creatorii de slujbe... sunt de fapt clientii nostrii
creatorii de slujbe...
noi nu suntem in centrul universului economic.
Ei sunt.
Trebie sa inlocuim economia care se dezintegreaza pas cu pas
cu economia care se integreaza de la mijloc in sus.
Si, intradevar, in orice loc te-ai uita pe Pamant
unde vei gasi prosperitate, vei gasi investitii
in clasa de mijloc si in cei saraci,
pentru ca pana la urma, ei sunt adevaratii creatori de slujbe.
Cel mai pro-business lucru pe care il poti face
este sa ajuti oamenii din clasa de mijloc sa prospere.
OK, am sa iau cutia.
Vedeti aceasta cutie este intradevar importanta.
Calatoresc nu doar cu MINI Cooper-ul meu
dar si cu cutia mea.
(CANTAND CU GURA INCHISA)
Buna George. Ce mai faci?
Esti atat de bun ca ai adus cutia.
Avem una si pentru tine.
Este aceeasi incapere si ...
In ultimii ani, Am descoperit
ca am de fapt o foarte, foarte rara
boala genetica.
Este sindromul Fairbanks
cel responsabil pentru faptul ca sunt foarte scund.
Hei, Bob, lasa-ma sa duc eu asta. Nu, nu, nu e OK.
Parintii mei aveau statura normala.
Bunica mea intotdeuna imi zicea,
"Nu-ti fa griji," atunci cand voi ajunge
la 10 sau 11 sau 12 ani,
stii, voi avea o explozie de crestere.
Si cand am ajuns la varsta de 10, 11,
si nimic nu s-a intamplat, ce zici de asta?
Pe aici la dreapta.
Pe aici.
Da, sunt in spatele tau.
(APLAUZE)
Am crescut in umbra celui de al doilea razboi mondial.
Tatal meu a mers la razboi.
Faceam parte din clasa de mijloc.
Tatal meu vindea rochii. Mama mea ajuta in magazin.
Prima mea slujba a fost la Washington ca stagiar pe timpul verii
pentru Robert Kennedy.
Erau timpuri in care existau un fel de giganti.
Robert F. Kennedy, Martin Luther King,
incercau cu totii sa schimbe societatea.
Exista o intelegere a posibilitatii.
Intr-un fel m-a intors catre politica.
Cativa ani mai tarziu, eram selectionat sa fiu bursier Rhodes.
Pe vremea aceea, toti bursierii Rhodes
care fusesera selectati faceau o calatorie cu vaporul in Anglia.
Stii, problema era, cand ajungi acolo,
Oceanul Atlantic e destul de dur.
Stii, mie si marii majoritati a bursierilor Rhodes
ne era rau, si am mers jos in cabina mea.
Stii, Am crezut ca o sa mor.
Si am auzit un ciocanit la usa,
iar acolo era un tip,
un fel de sudist, inalt si subtire,
si avea o supa de pui intr-o mana
si biscuiti in cealalta,
si mi-a zis , "Am auzit ca nu te simti prea bine.
"Cred ca astea ar putea sa te ajute.
Numele meu e Bill Clinton."
La Oxford, am fost la aceeasi facultate.
Am pastrat legatura.
La Oxford, Am studiat in principal Economie.
si Filozofie.
Dar acele experiente, au insemnat de fapt pentu mine, un studiu
al regulilor dupa care sunt organizate pietele.
Iar acesta este un subiect important,
si unul care este de multe ori pierdut din vedere,
dar care a fost in centrul atentiei mele.
Vedeti, nu exista asa ceva
cum ar fi o piata perfect libera oriunde ar fi ea.
Guvernul impune regulile dupa care functioneaza pietele.
Toate aceste reguli sunt necesare
pentru a construi o piata libera.
Intrebarea reala este, cine beneficiaza de aceste reguli
si cine are de suferit?
Iar in ultimii 30 de ani,
pe masura ce structura economiei a inceput sa schimbe,
multe din regulile care guverneaza piata noastra
au inceput sa se schimbe si ele.
Astazi vom incerca sa explicam
misterul din cauza caruia inegalitatea a inceput sa se mareasca.
Tineti minte economia creste in tot acest timp.
Economia este...
Economia continua sa creasca.
Priviti, aici este cresterea produsului intern brut
din 1929 pana in 2011.
Pe total, economia a dus-o foarte bine,
iar productivitatea continua sa creasca.
Producem din ce in ce mai mult si mai mult
si din ce in ce mai multa valoare.
Asta este o mare, mare poveste de succes.
Dar este o problema. Aici e smecheria.
Pentru ca daca te uiti la castigurile medii orare
ale muncitorilor din productie,
castigurile medii orare au continuat sa creasca
pana la sfarsitul anilor '70, si apoi ceva s-a intamplat,
salarii aplatizate.
Uitati-va la diferenta.
Ceva s-a intamplat la sfarsitul anilor '70.
Ceva s-a intamplat la sfarsitul anilor '70, oameni buni.
(MUZICA FUNKY)
La sfarsitul anilor '70,
Eram la Comisia Federala de Comert.
Ma uitam la o gramada de studii
despre directia in care merge economia.
Tot mai multe din fabricile americane se mutau peste hotare.
Erau inceputurile revolutiei tehnologice.
Pietele financiare deveneau un pic mai puternice.
Exista o miscare pentru reducerea regulilor.
Ei bine, cand unesti punctele, toate acestea
incep sa para ca si cum ar avea o legatura intre ele
si marirea inegalitatii.
De exemplu, stiam ca sindicatele erau in declin.
Iar acest declin a reflectat aproape exact
declinul ponderii clasei de mijloc
in venitul national.
(OAMENI STRIGAND NEDESLUSIT)
Partea grea e sa faci un pas inapoi
ca sa ai o imagine de ansamblu.
Multi oameni, pana si acum,
sunt de parere ca declinul sindicatelor este de fapt vina
lui Ronald Reagan care s-a luat de controlorii de trafic aerian.
TOTI: Greva, greva, greva, greva, greva, greva...
Trebuie sa le spun tuturor celor ce nu au venit la munca in aceasta dimineata,
ca si-au pierdut dreptul asupra slujbelor si vor fi concediati.
Nu exista nici o indoiala ca incepand cu sfarsitul anilor '70
dar si dupa ce Reagan i-a concediat pe controlorii de trafic aerian,
a existat un mare asalt asupra sindicatelor.
Angajatorii incercau sa previna formarea sindicatelor
mult mai agresiv ca inainte...
Voi merge. Nu trebuie sa va tineti de mine.
Iar angajatorii se luptau sa distruga sindicatele
care existau deja.
(OAMENI VOCIFERAND)
Dar poate ca faceau asta pentru ca simteau ca trebuie sa o faca
pentru a-si mentine competitivitatea
dat fiind ca multe alte companii nu aveau sindicate
in Statele Unite si multe alte companii de peste hotare.
Prmoblema fundamentala este formata din doua lucruri corelate:
globalizarea si tehnologia.
Vreau sa zic, auzim cuvantul "globalizare"
din nou si din nou.
Globalizare, globalizare, globalizare.
Rareori un cuvand a mai trecut atat de direct
de la obscuritate la lipsa de continut
fara ca sa intervina o perioada de coerenta.
(RASETE)
Poate cineva sa-mi imprumute iPhone-ul pentru o secunda?
Are cineva unul care sa... bine.
Multumesc.
Nu am asa ceva,
si chiar imi doream unul.
(RASETE)
Unde merge marea parte a dolarilor vostri cand cumparati un iPhone?
Unde credeti?
Hai sa vedem. Sa votam.
Aproape 700 dintre voi aveti aceste aparate de vot electronic,
ceea ce inseamna mult.
Ziceti ca cea mai mare parte in Statele Unite,
unii dintre voi ziceti China,
iar unii dintre voi ziceti... cativa ziceti Japonia.
11 credeti ca Germania.
(RASETE)
Ei bine iata unde merg dolarii vostri.
Marea majoritate merg in Japonia.
O parte din dolarii vostri merg in Germania.
De fapt Germania este cea mai mare...
este pe locul doi.
Coreea de Sud este pe locul trei, si iata,
6% din dolarii vostri merg in Statele Unite,
si doar 3.6% din dolarii vostri merg in China.
Acum, este asamblat in China.
Intelegeti?
Este asamblat in China,
dar ansamblul este din piese
de peste tot.
Totul vine de peste tot.
Vreau ca studentii mei sa vada ca nu este doar
costul salariilor sau munca vie.
Este de asemenea tara ai carei muncitori adauga acea valoare.
MINI Cooper-ul este fabricat de o companie straina.
Dar unde se afla sediul companiei
inseamna din ce in ce mai putin in aceasta noua economie globala.
Tehnologii ca vasele cargo, containerele,
tehnologii de comunicatii prin satelit,
si and in cele din urma computerele si internetul,
aceste tehnologii au permis ca procesul de productie
sa fie distribuit oriunde in lume.
Un mare numar de angajati ai fabricilor americane
au inceput sa-si piarda slujbele,
ceea ce inevitabil a insemnat inceperea taierilor
salariilor multor muncitori americani.
Chiar fabrici ce au ramas in Statele Unite
au dat afara muncitori pe masura ce s-au automatizat.
Si avem aceasta idee romantica
ca putem aduce fabricile inapoi.
Dar aduci, sa zicem, fabricile inapoi
si sunt pline de roboti si computere.
Vechea linie de asamblare s-a dus.
Am fost unul dintre primii investitori in amazon.com.
Consider amazon.com a fi una dintre cele mai mari
realizari economice ale timpului nostru
si cu siguranta ceva de care sunt incredibil de mandru.
Dar sa nu ne amagim: amazon.com are ca angajati 60.000 oameni
si face 70 miliarde $, 80 miliarde $ in vanzari.
Dar daca retaileri de pe vremea mamei ar face
acei 70 miliarde $ sau sau 80 miliarde $ in vanzari,
nu ar fi 60.000 angajati facand aceste vanzari.
Ar fi 600.000 sau 800.000 sau un milion de persoane
deoarece acele modele de afaceri sunt atat de putin eficiente.
Asa ca Amazon a creat un mare castig economic
aici in zona Nord-Vest-Pacific,
dar in toata tara,
sunt oameni care nu mai sunt angajati
in vanzarea de obiecte si care nu sunt fericiti.
Ca manager la Circuit City,
aveam o imagine din spatele cortinei, ca sa ma exprim asa,
ca manager, vedeam exact cum lucra fiecare lucru.
Asa ca atunci cand ai fost dat afara, stiai ce te asteapta,
sau a fost subit?
Au facut diverse concedieri in timp ce eram acolo.
Oameni care erau acolo de prea mult timp:
"Fac prea multi bani
"pentru ca sunt aici de prea mult timp,
si va trebui sa facem ceva sa taiem din statul de plata."
Cea mai grea parte era cand te gandeai, "O sa mi se intample si mie?"
Pana am devenit student, a fost destul de periculos.
Vreu sa zic, ar fi fost mai usor pentru mine
sa intru pur si simplu intr-o depresie,
ceea ce se intampla multor oameni,
sau sa ma stabilesc pentru o slujba mai prost platita, ceea ce m-ar fi
pus intr-o situatie financiara mai rea.
Uitandu-te din nou la situatie, poti vedea modelul.
Nu e la fel de usor sa-l vezi cand te afli in interior,
dar semnele sunt acolo.
Vreau sa zic, exista o incetinire majora a afacerilor,
si cred ca avea de a face in mare masura
cu lucruri ca Amazon.
Pentru ca am fost in vanzarea cu amanuntul pentru atat de mult timp,
nu trec prin cozile caselor de marcat.
Iar unul din principalele motive e pentru ca stiu
ca de fiecare data cand trec,
inseamna a lua putin din slujba cuiva.
Nu inseamna ca sunt de parere ca am de gand sa...
le salvez joburile pe termen lung.
Dar stiu ca am sa incetinesc
putin tranzitia astfel incat
ei vor avea putin mai mult timp
pentru a se pregati pentru tranzitie.
Contrar mitologiei populare,
globalizarea si tehnologia nu au
redus intr-adevar numarul de joburi disponibile americanilor.
Aceste transformari le-au redus renumeratiile.
Vreau sa zic, nu este doar stagnarea salariilor,
dar cand iei in consideratie
cresterea preturilor...
cresterea preturilor de inchiriere imobile sau ale imobilelor,
cresterea dramatica a preturilor asistentei medicale,
cresterea preturilor pentru asistenta copiilor,
si de asemenea cresterea preturilor pentru invatamantul superior,
crescand mult mai repede decat inflatia...
Luati toate acestea in considerare,
si veti vedea ca e mult mai rau
decat salarii care stagneaza.
Inseamna in esenta familii din clasa de mijloc,
deseori cu doua salarii in casa,
muncind mai mult si mai mult si mai mult
si nereusind sa se descurce.
Lucrez la o firma de avocatura ca asistent litigii.
Si Moises?
Lucrez ca sofer de autobuz.
Stiti cat aveti in contul curent acum?
Al meu e mai mic de 100 de dolari.
As zice poate 80 $.
Da, ieri era doar 30 $.
(RASETE)
Si asta in conditiile in care muncim.
Da.
Asigurare masina, 125 $.
Lumea copiilor, 150 $.
Chirie, 1.375 $.
Am simtit ca trebie sa le notam pe toate,
fiinda nu intelegeam cum era posibil sa nu avem bani?
Facem bani.
Vreau sa zic, lucrez acum.
Nu stim cat o sa mai platim pentru asta.
Y-ul.
Astia sunt banii pe care-i donez.
16 $ pe luna la Children International.
Nu avem nici factura de la centrul medical UCSF.
Iti aduci aminte factura pentru spital?
Este cam 200 si ceva de dolari
nici nu este aici si trebuie sa o platim.
O, da.
Dar economiiile?
N-am fost in stare sa le facem.
Nu avem un cont de economii.
L-am desfiintat pentru ca... nu functiona.
(RASETE)
Oh, ti-ai adusa manusa.
Jucati baseball?
Si ea se joaca cu voi?
Cand ea s-a nascut, nu aveam nici un ban.
Frigiderul era gol. Congelatorul era gol.
Am zis, "Nu asta e felul in care vreau sa-mi cresc fata."
Cum ti-a mers azi? Bine.
Am vazut mame singure cu trei joburi
doar pentru a fi in stare sa-si plateasca chiria.
Si nu am vrut asta.
Asa ca am inceput sa merg la scoala.
Cum strangi averea?
Nu ca as vrea sa fiu bogata.
Vreau doar...
Cum o faci?
Cum naiba sa strangi avere,
cand, nu ai nimic,
Cand nu ai nici un bun, cand nu ai nimic?
Acesta va biroul Mamei. Uite.
Acesta va fi biroul meu.
Nu este inca biroul meu,
dar va fi biroul meu cat de curand.
Hmm?
Cred ca oamenii, ar fi mai putin preocupati
de inegalitatea veniturilor si bogatiilor
daca fiecare ar avea o sansa sa le faca.
Atat cat timp exista mobilitate ascendenta,
atat cat timp oricine cu destul curaj si simt practic
si munca din greu poate sa reuseasca in America,
se poate urca pe scara veniturilor, atunci nu avem o problema.
Dar pe masura ce inegalitatea veniturilor creste,
Mobilitatea ascendenta este in realitate mai mica decat era inainte.
Vino. Vrei sa vezi restul?
Da.
In Statele Unite, 42% din copii nascuti in saracie
nu vor iesi de acolo.
Comparati asta cu Danemarca,
Unde doar 25% din copii nascuti in saracie raman acolo.
Chiar si Marea Britanie,
o tara care are inca aristrocratie,
are o mobilitate ascendenta mai mare decat o avem noi.
Vedeti, oamenii uneori imi spun,
"Okay, Reich, daca esti de parere ca se poate mai bine,
"Ce natiune o face mai bine?
Pe cine ar trebui sa intrecem?"
Iar raspunsul este
pe Statele Unite.
In primele trei decade dupa cel de-al doilea razboi mondial,
o perioada pe care o numesc "Marea Prosperitate,"
economia a prosperat,
nu numai ca economia a prosperat,
dar am avut o inegalitate foarte scazuta.
Am facut din educatie o prioritate nationala,
in mod special educatia superioara.
Prin 1940, doar 5% din americanii adulti
aveau o diploma de 4 ani de facultate,
dar acel procent a inceput sa explodeze.
Legea GI Bill a platit costurile facultatii
pentru cei ce s-au intors din razboi,
iar expansiunea ce a urmat a universitatilor publice
a facut ca invatamantul superior sa fie disponibil celor multi.
Pe la sfarsitul anilor '50, aveam cea mai bine educata forta de munca
din toate tarile lumii.
(LOVITURA DE CIOCAN)
Aveam de asemenea sindicatele.
Pe la mijlocul anilor '50, mai bine de 1/3 din toti muncitorii
apartineau unui sindicat.
Acest lucru a dat muncitorului mediu avantajul negocierii
pentru a obtine o cota mai mare din venitul total care era in crestere.
Am creat cea mai mare clasa de mijloc
din lume.
Si acea clasa de mijloc era parte a unui ciclu virtuos.
Cu cat era mai mare prosperitatea lor,
cu atat mai multi erau inclusi in acea prosperitate,
cu atat acea prosperitate genera si mai multa prosperitate.
Hello.
Ok, acum,
ei vor suna la telefon momentan.
De la American Public Media,
acesta este Marketplace.
(MUZICA OPTIMISTA DE PERCUTIE)
America deja face mai dificil
accesul tinerilor cu venituri modeste la facultate.
41 de state reduc cheltuielile pentru studiile superioare publice,
iar in consecina taxa de scolarizare si celelalte taxe au crescut.
Unul din lucrurile pe care le-am invatat despre inegalitate
este acela ca in mod clar este legata de educatie,
incluzand educatia superioara.
Aceasta a ridicat oamenii, mai mult decat orice altceva,
din saracie in clasa de mijloc
in timpul Marii Prosperitati.
Dar incepand cu sfarsitul anilor '70,
ritmul de eliberare al diplomelor universitare a inceput sa se aplatizeze.
Tarile care au continuat sa se concentreze pe educatia superioara
au fost in stare sa trateze mai bine cu fenomenul globalizarii
creand o mana de lucru cu inalta calificare.
Uitati-va la Coreea de Sud. Uitati-va la Olanda.
Uitati-va la Germania.
Au investit substantial in educatie,
in formarea aptitudinilor tuturor muncitorilor lor.
Chiar daca salariile lor sunt mari,
merita sa fabrici lucruri
care compun iPhone-ul si sunt din Germania
deoarece sunt atat de bine facute si atat de precise.
In esenta orice alt stat industrializat...
Japonia, Germania, Franta... investeste pe cap de locuitor
mult mai multi bani publici decat in restul domeniilor:
drumuri, poduri, educatie publica.
Asta este ceea ce noi nu facem.
Asta este ce ar trebui noi sa facem.
Aproape ca ne-a expirat timpul.
Nu putem sa o facem, nu cu tehnologii noi.
De ani de zile, scriu
despre importanta investitiilor in oameni,
in mana noastra de lucru, astfel incat oamenii nostri sa poata concura
in noua economie globala.
Apoi in 1992, am crezut ca in sfarsit
s-ar putea sa fiu in stare sa fac ceva pentru asta.
Astazi va anunt cu mandrie candidatura mea
la presedintia Statelor Unite ale Amerii.
(URALE SI APLAUZE)
Bill Clinton mi-a zis ca mi-a citit toate cartile.
Probabil ca l-au influentat,
pentru ca si-a construit coloana vertebrala a campaniei din 1992
pe punerea oamenilor pe primul loc.
Daca pui oamenii pe primul loc, daca faci ceea ce da rezultate,
ceea ce stim ca da rezultate in economia globala,
vei face ceea ce fac Germanii; vei face ceea ce fac Japonezii.
Iti vei pune oamenii pe primul loc.
Vei extinde clasa mijlocie.
Vreau sa zic, era, stii, cineva cunoscut
de la varsta de 22 de ani, si m-a chemat intr-o zi
si mi-a zis, "Uite, Bob, ceea ce vreau intr-adevar sa faci
"este sa vii la Washington chiar acum.
Am nevoie sa conduci echipa de tranzitiei economice"
Nici macar nu stiam ce inseamna o echipa de tranzitie economica.
Va puteti imagina titlurile, emotia.
Vreau sa zic sansa de a lua efectiv aceste idei,
si de a le pune in practica...
Mi-am denumit planul economic Punand Oamenii pe Primul Loc
pentru a pune in evidenta convingerea ca natiunea noastra
poate deveni o economie, a salariilor mari si cresterilor mari
daca ne luam angajamentul de a investi in poporul american
pentru a face economia americana sa prospere.
De aceea il numesc astazi pe unul dintre cei mai de incredere consilieri
si prieteni apropiati
in pozitia de ministru al muncii.
Ei bine, lasand modestia la o parte, Mi-am asumat pentru luni de zile
faptul ca ma aflam pe lista scurta a lui Bill Clinton.
Poti sa te urci, Bob. Este o treapta.
Oh, este o trapta aici. Okay.
Era o slujba de vis
pentru cineva ca mine, care-si facea griji
care se agita care studia si vorbea
si care scria despre ceea ce se intampla
cu forta de munca americana de ani de zile.
Acel lung declin al salariilor medii...
salariul acelei persoane prinsa in mijlocul
scalei salariilor... acel declin a inceput in 1978.
Acele salarii si-au inceput declinul
in termenii puterii reale de cumparare a dolarului...
Vedeti, pe de o parte, era destul de clar
ca salariile erau aplatizate pentru marea majoritate a populatiei.
Reversul medaliei era ca unii oameni in aceasta tara
o duc extraordinar de bine.
Vedeti, aceleasi tehnologii noi
care au adus globalizarea si automatizarea
au dat recompense si mai mari oamenilor
care au avut educatia si legaturile potrivite
pentru a profita de globalizare.
Unii oameni imi zic, "Dar stai putin.
Ai astazi tehnologii pe care nu le aveai in 1980."
Vedeti, nu aveam televizoare cu ecran plat.
Nu aveam calatorii aeriene low-cost.
Nu aveam Skype.
Nu aveam internetul.
Deci cine sunt castigatorii si pagubitii
in aceasta mare schimbare?
Consumatorii in mod sigur castiga.
Vreau sa zic, voi oameni buni, ca si consumatori,
voi sunteti foarte bine.
Primiti produse minunate.
Aproape orice cumparati se ieftineste,
si investitorii o duc bine.
Aici e un grafic ce arata cresterea si scaderea
indicelui mediu Dow Jones Industrial.
Puteti vedea ceva aici.
Este un fel de model.
Whoo!
(RASETE)
Vedeti, ceva s-a intamplat,
si cred ca s-a intamplat incepand chiar in acesti ani.
(RASETE)
Vedeti, acestia erau...
anii in care eram secretar al muncii.
Si investitorii s-au emotionat foarte tare.
(RASETE)
Vreau sa zic, cu totii am vazut,
bursa avand aceasta evolutie.
Vreau sa zic, ce...
Ce naiba se intemplase?
Cum era acest lucru posibil?
Erau companiile in mod subit atat de profitabile?
Unul dintre marile motive pentru care corporatiile
inregistrau profituri atat de mari este, pentru ca pastrau salariile la un nivel scazut.
In acelasi timp, managerii corporatiilor
incepeau sa isi plateasca mari multiplii
din ceea ce castiga muncitotul mediu.
Cand, in ultimul trimestru anul trecut,
impreuna cu un numar de alte companii,
a trebuit sa luam in considerare reduceri ale fortei de munca,
a fost un moment dificil.
Stiai ca ai impact asupra oamenilor
care ar avea momente dificile marea majoritate,
in gasirea unor noi slujbe, dar trebuia sa o faci
pentru organizatie, care la sfrsitul zilei cauta sa supravietuiasca.
Acest grafic va arata compensatiile
celor mai bine platiti manageri in 2010.
Acesti directori executivi erau platiti cu largi sume de bani.
Plata executivilor continua sa creasca.
Aici este raportul dintre compensatia medie a managerului
fata de salariul mediu al muncitorului.
Deoadata acest raport o ia razna.
Bill Clinton in 1992, unul din articolele platformei sale politice
era ca nici o companie nu ar trebui sa fie capabila
sa isi deduca costurile compensatiilor directorilor executivi
care depasesc 1 million $.
Multi directori executivi de la marile companii si-au crescut propriile salarii
chiar daca companiile lor pierdeau bani
iar angajatii lor erau trecuti la coada somerilor.
Ma astept ca cei merg la cumparaturi cu avionul si vanatorii de recompense
ai Americii corporatiste sa stie ca daca iti vinzi companiile
si muncitorii si si tara o duci de rapa,
vei fi pus la colt.
Pentru asta exista vizibilitatea presedintelui.
cand s-a ajuns efectiv la implementarela articolului,
Departamentul Trezoreriei a decis ca atat timp cat plata managerului
este legata de performanta companiei,
poti sa deduci salariul de peste 1 million $.
Ei bine, acesta a fost semnalul pentru multi manageri
si pentru consiliile lor de directori sa ia mai mult si mai mult
din salariul de manager sub forma de actiuni.
De aici a venit intrega poveste cu optiunile in actiuni.
A fost un fel de raspuns pervers la promisiunea lui Bill Clinton
facuta la alegerile din 1992.
Alt rezultat al intregii povesti este ca ai
un al trilea grup de oameni care o duc remarcabil de bine.
Ei sunt oamenii care intotdeuna o duc bine,
in mod special in vremuri de mare inegalitate:
financiarii.
(OAMENI CARE VOCIFEREAZA)
Intre 1997 si 2007,
finantele au insemnat sectotul cu cea mai rapida crestere sin economia americana.
In 2009, in timpul celei mai adanci recesiuni,
primii sapte cei mai bine platiti manageri de fonduri cu valori imobiliare
incasau mai mult de 1 miliard $ fiecare.
Aduceti-va aminte ca guvernul stabileste regulile
dupa care functioneaza piata.
Am redus regulile pe Wall Street,
permitandu-i sa se angajeze
intr-un comportament din ce in ce mai excesiv.
Acestea sunt salariile din sectorul financiar
raportate la cele ale restului lumii.
Vi se pare familiar acest grafic?
Vreau sa zic, este graficul sub forma de pod,
vechiul nostru grafic al inegalitatii.
Este acelasi tipar.
Si intre timp avem multi oameni din clasa muncitoare
coplesiti de aceasta minciuna
ca guvernul este rau, si ca piata este buna,
ca orice face guvernul lucreaza impotriva ta
si orice face piata lucreaza pentru tine.
(PASARI CIRIPIND)
Tatal nostru Care esi in ceruri, Iti multumim pentru aceasta mancare
care este in fata noastra.
Te rugam sa o binecuvintezi.
Binecuvinteaza mainile care au preparat-o.
Binecuvantarea ne va intari trupurile.
Te rugam pentru o binecuvantare speciala in acesta zi, Doamne,
pentru acei ce nu au mancare.
Binecuvanteaza-i si adu-Le alinare si speranta.
Amin.
Ooh, ooh. Asta arata bine.
Sunt inregistrata ca republicana.
Probabil ca are de a face tot cu religia,
okay, mormonilor.
Majoritate mormonilor sunt.
Exista si acei rari democrati,
dar majoritatea lor sunt republicani.
Oh, i-am chemat, dar stii ce este asta?
Nu ma consider drept o persoana
care este afectata economic.
Sub nici o forma. Dar sunt ingrijorat pentru copii mei.
Am platit facturile doctorilor. Am platit facturile dentistilor.
Acum, doi dintre copii mei nu au asigurare de sanatate.
Copiii nostri fara asistenta medicala a fost un punct de rascruce pentru noi.
Acest lucru chiar mi-a atras atentia.
Sunt operator la o centrala electrica.
Locul unde lucrez, The Geysers,
este o sursa de energie regenerabila.
Calpine este o companie buna.
Chiar sunt.
Insa de ce fac reduceri de personal
si reduceri pe caz de boala?
Ei bine operatiunile vor fi mai profitabile
daca fac reduceri de personal.
Asta este un fapt.
(OMENI VORBIND NEDESLUSIT)
Intotdeauna am fost pro-sindicate dintr-un punct de vedere filozofic.
Ma consider parte a fortei de munca.
De aceea cred ca munca trebuie platita.
Compania a adus consultanti anti-sindicat
si a pus la cale o campanie serioasa pentru a contracara sindicatul.
Lasati-ma doar sa zic ca am venit aici...
Unii dintre voi mai sprijineau inca gardul.
Unii dintre voi au plecat.
Era tensiune in aer.
Realitatea fundamentala
este ca daca muncitorii nu au puterea,
daca nu au o voce,
in mod inevitabil salariile si beneficiile lor vor incepe sa se erodeze.
Inevitabil se produce acest lucru.
Personal sunt un Crestin mandru.
Sunt un angajat Calpine mandru.
Cred ca m-au tratat mai corect
decat as merita sa fiu tratat.
Daca ai o compania care este dependenta de actionari,
exista o presiune din ce in ce mai mare pe acea companie
sato prezinte profituri din ce in ce mai bune
si sa aibe preturi ale actiunilor din ce in ce mai ridicate.
Este chiar felul de a fi al cepitalismului.
Nu este rau.
Dar inevitabil inseamna
ca exista o presiune din ce in ce mai mare
de a impinge salariile si beneficiile in jos catre minimum.
Deci tu esti un capitalist. Eu sunt un capitalist.
Eu zic pentru omenii aceia care isi fac milioanele,
ca este fantastic.
As fi putut face acelasi lucru
daca as fi mers la scoala si daca m-ar fi dus mintea la asta.
Nu ma duce. (RASETE)
Deci sunt un muncitor.
Si este o asa povara pe companiile
din Statele Unite acum incat costul afacerii
ii determina... sa merga in alta parte.
Dar asta este acum
cea mai bogata tara din lume,
si suntem mai bogati decat am fost vreodata.
Credeti-ma suntem o natiune care o duce foarte bine,
si anumiti oameni din aceasta tara
o duc mai bine decat a dus-o orcine in lume
in intreaga istorie.
(OAMENI VORBIND NEDESLUSIT)
Nu e doar Calpine.
Am incasat o taiere de 12 $ pe ora, okay?
Beneficiile mele se duc la vale.
Am de doua ori mai multe sarcini.
Voi conduce doua centrale in loc de una.
Daca ai 10 millioane de $ sau daca ai 1 miliard de $,
pentru ce iti mai trebuie putinul pe care il am?
Okay?
Marile companii sunt facute nu pentru a genera slujbe bune
in Statele Unite.
Marile companii sunt facute sa faca profit.
Si multumita membrilor administratiei americane,
Jeff si Cass si altii care au lucrat...
Nu e vorba de vina.
Stiti, seful GE (General Electric)
se afla in Consliul Slujbelor al presedintelui.
Vreau sa incep multumindu-i lui Jeff
pentru munca sa de conducere continua si exceptionala a Consiliului Slujbelor.
Ei bine, GE a creat mai multe slujbe peste hotare
decat a creat in in Statele Unite.
Asa ca cine are grija de muncitorul american?
Cine este atent la muncitorul american
in timp ce GE si alte companii mari si Wall Street-ul
si cei foarte bogati,
care in principiu au capital peste tot in lume...
in timp ce ei au din ce in ce mai multa putere politica,
cine face de fapt in asa fel
incat in Washington si alte capitale statale
sa fie imbunatatita bunastarea fortei de munca americane?
Raspunsul e nimeni.
Asa ca, de ce natiunea nu raspuns la marea regresie
care a inceput in jurul anului 1980?
De ce nu am facut pasi indrazneti pentru a face ca economia
sa continue sa lucreze pentru aproape toata lumea?
Pentru ca am gasit trei modalitati
sa faca fata aplatizarii sau declinului veniturilor
fara a reduce standardul relativ de viata.
Tineti minte, incapand cu sfarsitul anilor '70,
salariul tipic este aplatizat.
Dar o gramada de oameni cumpara.
Cum fac ei asta?
Cum reuseste clasa de mijloc sa continue sa cheltuiasca
cand salariile sunt aplatizate?
Primul mecanism cu care s-au descurcat, incepand cu sfarsitul anilor '70,
este, femeile intrand in campul muncii.
(MUZICA FURTUNOASA)
♪ Tumble out of bed and stumble to the kitchen ♪
♪ Pour myself a cup of ambition ♪
♪ And yawn and stretch and try to come to life ♪
Mame tinere au mers la munca in numar mare.
Nu mai vazusem asa ceva,
o revolutie sociala.
♪ Traffic starts jumpin' ♪
♪ With folks like me on the job from nine to five ♪
♪ Working nine to five ♪
♪ What a way... ♪
- Nine to Five.
Dolly Parton?
1980.
Stiti, Dolly Parton are doar 152 de cm inaltime.
♪ And they never give you credit ♪
♪ It's enough to drive you crazy if you let it ♪
♪ Nine to five ♪
Nu au mers sa munceasca pentru ca erau
toate aceste minunate oportunitati profesionale pentru femei.
Unele dintre ele da,
dar nu acesta este motivul principal pentru care femeile au mers la lucru.
Au mers sa munceasca in principal pentru ca trebuiau sa consolideze
veniturile familiilor care scadeau
din cauza barbatilor din familie,
si a salariilor lor care nu progresau.
Dar exista o limita a numarului de tinere mame
care pot merge la lucru.
Asa ca a doua strategie folosita in anii '90
a fost ca familiile... si barbati si femei...
sa lucreze peste program.
♪ Working nine to five ♪
♪ What a way to make a living ♪
♪ Barely getting by ♪
Cand eram ministru al muncii, Imi aduc aminte ca ma uitam peste date,
si eram uimit,
iar apoi ieseam pe teren,
si mergeam in diferite orase, si vorbeam cu oamenii,
iar oamenii lucrau toate acele ore...
Vreau sa zic, a doua slujba, a treia slujba, peste program.
Daca erau liber profesionisti,
orele suplimentare facturabile le ieseau pe urechi.
Munceam cu 300 de ore pe an mai mult decat europeanul tipic.
Vreau sa zic, munceam mai mult dacat sarguinciosii...
foarte sarguincioasii japonezi.
Dar exista o limita la cat de mult poti munci.
Cand mijloacele cestea s-au terminat, cel de al treilea mecanism
a fost imprumutul, intrarea in datorii,
care parea usoara deoarece preturile imobiliarelor cresteau.
(BAZAIT DE FLEX)
Pentru 13 ani, americanii s-au bucurat de avantul locuintelor,
cel mai mare pana acum.
Este momentul propice sa cumparati o casa pe Delray Beach.
Puteti face, daca aveti cava numerar,
o afacere incredibila.
Incepand cu mijlocul si sfarsitul anilor '90,
avem aceasta uriasa crestere a pretului locuintelor.
Oamenii ziceau, "Ei bine, pot sa fac un imprumut
gajand cu casa."
"As putea folosi casa mea ca garantie,"
sau, "Imi voi refinanta casa."
Si asta a mentinut clasa de mijloc pe linia de plutire.
Casele erau ca pusculitele.
Americanii si-au utilizat casele lor pe post de bancomat,
incasand mai mult de 500 miliarde $ in capitaluri proprii
din 2001 in 2005 pentru a acoperi cheltuieli cum ar fi asistenta medicala,
credite pentru studenti, reparatii, si credit carduri.
Am avut o bula a datoriilor facuta facuta de clasa de mijloc in America
care incerca sa-si mentina standardul de viata
in fata salariilor stagnante.
Vedem in fiecare zi tot mai multi clienti care,
intr-un mod farte trist, s-au afundat intr-o groapa a datoriilor
din care este foarte dificil sa-i scoti.
Dar este o limita pana la care poti face asta.
Stiti, a existat o bula speculativa,
care a explodat in 2008.
Stim ce s-a intamplat.
Asa ca toate mecanismele pentru a face fata,
pe care clasa de mijloc le-a folosit pentru a evita realitatea inevitabila
ca salariile lor nu au crescut in 30 de ani,
ajustate cu inflatia, sunt acum epuizate.
Cand clasa de mijloc nu are o parte din castigurile economice,
ajungi intr-un cerc vicios descendent.
Problema este, ca in ultimii 30 de ani,
nimic nu s-a schimbat in mod fundamental
in ceea ce priveste inegalitatea.
Si abia in administratia Clinton
a existat oportunitatea de a schimba directia acestora.
Si asta a fost partea foarte frustranta.
Cred ca Senatul, este pe punctul de a aproba
programul privind locurile de munca.
Lucrurile merg bine.
Adica, avem excedent bugetar.
Am putea sa luam acest excedent
si sa-l investim in educatie si formare profesionala,
sa schimbam structura economiei, in ultima instanta.
Dar nu a existat vointa politica de a face acest lucru.
Inainte de a pleca, As vrea sa zic
cateva vorbe de multumire
vechiului meu prieten ministrul Reich,
care a dus aceasta lupta pentru salariul minim.
Acesta zi a fost buna si pentru el,
si ii multumesc pentru eforturile sale.
As vrea sa zic ceva daor ca sa nu fie gresit inteles.
Vedeti, Bill Clinton a prezidat
peste una din economiile cele mai bune pe care le-a avut aceasta tara
din cat imi aduc aminte.
Salariile majoritatii au crescut.
Saracia efectiv a scazut.
Dar nu am facut destul.
Nu am modificat cu adevarat tendinta de baza.
Devenisem o adevarata pacoste.
Adica, privind inapoi, Sunt stanjenit.
In intalniri, ma razvrateam legat de,
inegalitate de exemplu, "Va uitati
la impacurile distribuite ale acestei sau acelei politici?"
Adica devenisem predictibil.
Oamenii isi dadeau ochii peste cap.
Sunt surprins ca Bill Clinton m-a tinut prin preajma.
Am vrut sa va aduc la zi
cu cateva subiecte.
Mai intai, presedintele a fost reales.
(APLAUZE)
In al doilea rand, plec acasa.
(AUDIENTA DEZAPROBA)
(RASETE)
Sunt atat de bucuros cu nu ati aplaudat.
(RASETE)
La sfarsit am plecat.
Pe de o parte, eram frustrat.
Pe de alta parte nu imi vazusem de loc familia.
Nu imi vazusem baietii.
I-am zis lui Bill Clinton ca trebuie sa plec acasa.
Ma... ma intreb
daca am fost un esec total.
Zic cam aceleasi lucruri de 30 de ani.
Iar unele dintre tendinte s-au agravat.
Inegalitatea a devenit mai grava.
Pericolul pentru economie si democratie a devenit mai mare.
Dar iata ce imi spun
in momentele mele de liniste.
Imi zic, aproape de casa, surub si piulita (detaliile practice),
deasupra chiuvetei de la bucatarie, masa din sufragerie,
Adica, asta conteaza pentru majoritatea populatiei:
slujbe bune, salarii bune, sanse bune de progres
un set de oportunitati pentru copiii lor.
Aici locuiesc cetatenii.
Detectivul Conan O'Brien
and Detectivul fost ministru al muncii Robert Reich.
Sunt optimist pana la absurd.
Va intreb, arat ca o mare guvernare?
(RASETE)
Nu mi-as fi petrecut atat de mult din viata de adult
dandu-ma cu capul de perete daca nu as fi crezut
ca in definitv se merita
in ceea ce priveste schimarea sociala.
Nu!
De asta predau.
Oamenii care sunt ingrijorati de marirea inegalitatii
mai sunt ingrijoarati despre altceva.
Nu este mobilitatea ascendenta.
Nu este nici increderea.
Ei sunt ingrijorati de subminarea democratiei...
cand atatea resurse, atatia bani, atata avutie,
atat venit se acumuleaza la varf,
si ca odata cu banii vine capacitatea
de a controla politicul.
(MUZICA LINA DE SPIONAJ)
Nu e nimic sinistru in felul in care incepe.
De obicei aduc pe cineva
pe care nu l-ai vazut de cativa ani.
Stii, il platesc cu 10 mii.
Poate sa fie cavalerul de onoare de la nunta ta
ori un tip cu care jucai fotbal.
Tu zici, "Eddie, ce maiba, nu te-am mai vazut..."
Apoi zic, "Acum as vrea sa predau problema catre
venerabila papusa Muppet de fata..."
Iar apoi iti prezinta intreaga problema.
Dar banii... Adica, lobbyisti intervin
si in mod evident realitatea nerostita este,
"Te putem ajuta sa castigi urmatoarele alegeri
daca cooperezi cu noi"
Exista un tip in fiecare birou
care sa zica, "cutarescu vrea sa te vada.
"E de la Compania Americana de Pantofi de Piele.
"Te-au maximizat," adica ti-au dat
maximul in alegerile primare cand ai inceput pentru prima oara.
"Apoi ti-au dat maximul in fiecare alegere generala.
"Ai candidat de trei ori deja,
iar ei au fost acolo pentru tine de fiecare data."
Si pentru ce?
Acces.
Aici se afla in realitate reprosul,
si cred ca reprosul este justificat.
Nu se pune problema ca sunt bogati.
Este faptul ca abuzeaza cu averea lor
facand lobby pentru iesiri din faliment, subventii si taxe
pentru a-si consolida avutia.
Acesta este motivul pentru care regulile s-au schimbat in mod dramatic.
Priviti istoria.
Inegalitatea si taxele la varf
sunt invers proportionale.
cand inegalitatea era mica, taxele la varf aferente erau mari.
cand inegalitatea e maxima, procentele taxelor pentru bogati
au scazut.
Pe timpul lui Dwight D. Eisenhower... stiti, era republican;
nimeni nu indraznea sa-i zica socialist...
procentul taxei top marginal era era 91%.
Adica, chiar atunci cand iei in calcul
toate deducerile si toate creditele fiscale,
plateau totusi mult peste 50%.
Eu, John Fitzgerald Kennedy, jur in mod solemn...
ca voi exercita cu credinta...
functia de presedinte al Statelor Unite...
asa sa ma ajute Dumnezeu.
Taxele la varf nu au fost niciodata sub 70%
pana cand Reagan a scazut acesle taxe la varf.
Cititi-mi pe buze.
Fara taxe noi.
Eu, William Jefferson Clinton...
Eu, George Walker Bush...
Jur in mod solemn...
Eu, Barack Hussein Obama, jur in mod solemn...
In realitate, mare parte din cei foarte bogati in tara asta
nu platesc nici macar atat
pentru ca majoritatea veniturilor sunt sub forma
de castiguri de capital, care acum sunt taxate cu 15%.
Taxele totale platite de mine...pe salariu plus pe venit,
s-au ridicat la 17.7%.
Media pentru acest birou a fost de 32.9%.
Nu a existat nimeni in acest birou,
de la receptionera in sus, care a platit o taxa atat de mica.
Sistemul de taxare s-a apropiat catre cei bogati
si s-a indepartat de clasa de mijloc in ultimii 10 ani.
Este dramatic si nu cred ca este apreciat.
Care e procentul efectiv pe care-l platesc?
Ei bine, e probabil mai aproape de 15% decat orice altceva.
Taxa pe venit a dl-ui Romney a fost in sfarsit afisata,
si a platit 13.9%.
Nancy si cu mine am platit 33% sau mai mult.
A fost 30 si ceva, si consider asta o atrocitate.
Am platit 11% anul trecut pe un venit format din 8 cifre.
Uau. Deci mai putin decat Mitt Romney.
Cand oferi afaceristilor bogati reduceri de taxe
in numele crearii de slujbe,
tot ceeea ce se intampla e ca pisica grasa devine si mai grasa.
Si desigur, asta s-a intamplat
in ultimii 30 si ceva de ani.
Asta este semnatura, trasatura distinctiva
a economiei pentru ultimii 30 de ani.
Uite, nimeni nu vrea sa plateasca taxe.
Dar taxele sunt pretul pe care il platim pentru a finanta genul de lucruri
pe care nu le putem face individual, pe care trebuie sa le facem impreuna.
Exista un fel de efect negativ de dezintegrare pas cu pas,
si incepe la Washington.
Adica daca bogatii nu isi platesc partea ce le revine
si daca clasa de mijloc este in cea mai mare parte stagnanta
si nu se incaseaza mult in taxe
pentru ca ei nu fac multi bani,
atunci vei avea o criza a bugetului
undeva de-a lungul drumului.
Asta inseamna putine venituri vor fi distribuite catre state.
Fapt ce determina statele sa-si stranga cureaua.
Ele nu mai pot suporta invatamantul public superior.
Pe masura ce finantarea catre institutiile de invatamant superior a scazut,
taxele de inscriere au crescut pentru a compensa.
Adica la Berkeley, unde predau,
in anii '60s, scolarizarea era pe gratis.
In anii '70, era 700 $ pe an
in banii de azi.
Dar acum costa 15.000 $
pentru rezidentii statului.
Saptamana viitoare, membrii Congresului
vor avea sansa sa voteze ceea ce noi numim
Regula lui Buffett, care este simpla.
Daca faci mai multi bani... mai mult de 1 million de $ pe an,
nu daca ai 1 million de $
dar daca faci mai mult de 1 million de $ pe an,
ar trebui sa platesti cel putin acelasi procent
de impozit pe venit ca si familiile din clasa de mijloc.
Omoara economia,
si asta e lupta de clasa.
Cred ca Barack Obama este socialist.
Va fi doar o taxa minima
pentru oamenii care fac foarte multi bani.
Mai multa lupta de clasa de la miliardarul prietenos.
Este in intregime socialist?
(RASETE)
Este Warren Buffett socialist?
(RASETE)
Nu stii nici o (BEEP) din ceea ce inseamna sa socialismul, nu-i asa?
Managerii si Wall Street-ul o duc teribil de...
stii, enorm de bine.
De ce sa aiba parte de continuarea reducerilor de taxe
cand, de fapt, avem un mare deficit care ne asteapta?
Robert Reich. Il stii pe Robert Reich?
Intr-adevar il stiu. Este un communist.
Stii asta, nu? Communist bara socialist.
Okay. Confuz. Este un confuz.
Tipul il adora in secret pe Karl Marx
si este acolo la Cambridge...
Pot doar sa fi clar despre asta?
Nu sunt, nici nu am fost vreodata,
un membru al partidului comunist sau un comunist.
Multa lume se uita la Fox, si mie imi place Fox.
Imi place sa apar cu tine, si imi place de tine personal.
Obisnuiam sa apar la O'Reilly's show.
De fapt, chiar l-am inlocuit
pe Bill O'Reilly de cateva ori.
El ma rugase.
Am fost la Fox destul de mult.
Alaturi de noi este acum fostul ministru al muncii,
bunul nostru prieten Robert Reich.
Dle ministru, ce mai faci, prietene?
Ma bucur sa va vad.
Dar gata.
Nu mai ma roaga.
Terenul de fotbal al politicii americane
a continuat sa se miste spre dreapta.
Eu doar... , in termeni simpli am stat pe loc.
L-am privit miscandu-se.
obisnuiam sa fiu cat de cat de cantru.
de fapt prima mea slujba a fost in administration Ford.
Hello.
Asta e o administratie republicana.
Stii, erai considerat conservator in anii '90.
Da.
Aproape devenisei lider al majoritatii in Senat.
Puteam sa devin rege.
Echipele noastre nu erau foarte de fericite
ca ne intalnim.
Echipa mea a zis, "Nu lua pranzul cu acest politician de dreapta."
Din Wyoming. Din Wyoming.
"Nu e nimic de el."
Am fost contactati pentru un show.
Mm-hmm.
(APLAUZE)
Buna, Robert. ma bucur sa te vad din nou.
Buna seara. Poftim.
Oh, multumesc mult.
Esti acum considerat un moderat,
daca nu chiar de stanga.
Comunist. Ce s-a intamplat?
Au venit, si au adus cu ei
o ura anti-guvernamentala.
Si nu mai aveai adversari.
Aveai inamici.
Aici pare a fi o corelatie puternica
intre polarizarea politica pe de o parte
si marirea inegalitatii economice.
Cercetatorii au masurat distanta
dintre tiparele mediane de vot
ale unui partid si ale celuilalt partid,
si ceea ce au descoperit este ca in momente de mare inegalitate,
avem cel mai mare grad de polarizare.
Se potriveste apoape exact.
Vedeti cat de mult este integrata si conectata
problema inegalitatii cu democratia noastra.
Si vedeti cum ultimii gardieni ai democratiei noastre...
daca Congresul nu o face
daca puterea executiva nu o face,
ultimii gardieni sunt aici.
In 2010, Curtea Suprema in dosarul organizatiei Citizens United
a decis - corporatiile sunt oameni.
Si felul in care Citizens United a fost interpretat de instantele inferioare,
a afirmat in principiu ca organizatiile corporatiste,
oameni cu avere, oricine care are multi bani,
poate inunda sistemul politic,
poate, in principiu, inunda democratia noastra
cu banii lor.
Dl. Wertheimer?
Robert, ce mai faci? Cum o duci?
Ideea ca o corporatie poate cheltui 1 miliard de $
pentru o alegere pentru alegerea unui presedinte
si ca nu ar avea capacitatea
de a corupe deciziile guvernului...
Este absurd. Adica...
Este un concept de pe alta planeta.
Banii nu sunt noi.
Cantitatea acestora este noua.
In ultimile alegeri prezidentiale,
am vazut pentru prima oara in aceasta tara
miliardari...
Adica, o mana de miliardari...
contribuind cu sume uriase de bani
pentru candidati individuali,
in principiu mentinand in cursa acei candidati.
Vreau sa zic, este asta America?
Nu dupa mintea mea.
Cred ca este absolut stupefiant.
Cred ca in cazul in care continuam asa,
la urmatoarele alegeri prezidentiale,
vom zice, "Ai 300 de miliane de $ in buzunar?
Pentru ca vreau sa cumpar un presedinte."
Exista miliardari liberali.
Exista miliardari conservatori.
Asa ca daca vezi pe cineva cumparand un rezultat care-ti place,
altcineva poate cumara un rezultat care nu-ti va place
daca pot sa dea o suma uriasa de bani.
Nu poti avea guvernul la licitatie.
Cand vedem un contrast intre valorile pe care le impartasim
si realitatile in care traim,
exista baza fundamentala pentru schimbare sociala.
TOTI: Lucrati pentru noi! Lucrati pentru noi!
(URALE SI APLAUZE)
Miscarea Tea Party (2009)
a fost nascuta odata cu iesirea din faliment a Wall Street-ului.
Vrem sa ne asiguram ca guvernul
face ce este corect pentru toti cetatenii,
nu doar pentru o parte din ei.
Un Tea Party-ist obisnuit este un cetatean american
care este frustrat de directia
in care merge tara.
TOTI: Bancile au scapat. Pe noi ne-ati vandut.
Bancile au scapat.
Miscarea Occupy Wall Street (2011) s-a concentrat pe mania
impotriva Wall Street-ului si impotriva marilor corporatii.
Casa Alba este cu adevarat in buzunarul bancilor.
Este in principiu, o plutocratie.
Nu este vorba despre bani si despre cati bani au oamenii.
Este vorba despre oameni care nu-si pot face vocile auzite.
Sunt atat de multi oameni care si-au pierdut slujbele.
Sunt atat de multi oameni care si-au pierdut casele.
Este total nedrept.
Avem multi oameni care simt ca
jocul e masluit impotriva lor.
TOTI: Puteti sa ne auziti acum?
Jocul e aranjat.
TOTI: Puteti sa ne auziti acum?
Trebuie sa scoatem lobby-istii, Goldman Sachs,
George Soros, Merrill Lynch, si restul in afara politicii noastre.
Uuu!
De ce ar trebui sa le permitem
sa arunce cu milioane in politicieni?
Se presupune ca sunt vocea noastra,
nu vocea lor.
Cei care pierd jocuri aranjate pot deveni foarte furiosi.
Nu iubesti America.
Nu iubesti Constitutia.
Nu-ti iubesti decat propriul tau fund,
prost si ipocrit, propria ta micime.
(OAMENI TIPAND NEDESLUSIT)
Asistenta medicala.
Respingeti legea! Respingeti legea!
Multi oameni sunt inca ingrijorati pentru slujbele lor.
Sunt suparati. Sunt frustrati.
Cauta oameni pe care sa dea vina.
Credem ca musulmanii se muta si preiau conducerea.
TOTI: Mergeti acasa!
Mergeti acasa! Mergeti acasa!
O singura natiune sub Dumnezeu, nu Allah!
Aceste tendinte sunt periculoase.
(OAMENI VOCIFERAND)
(EXPLOZII PUTERNICE)
Vedem cum o intreaga societate incepe sa se destrame.
TOTI: Educatia trebuie sa fie pe gratis.
Fara costuri!
Fara taxe!
Educatia trebuie sa fie...
(OAMENI TIPAPAND SI VOCIFERAND)
Dumneaeule.
La Cal Berkeley, dupa ce au fost batuti de politie
si imprastiati de la locul protestului,
Occupy Cal s-a intors cu o zi intreaga
de activitati de protest astazi.
Alaturi de noi este acum Robert Reich profesor la Cal Berkeley.
Ei bine in campus, exista un sentiment
de neliniste si nesiguranta.
Multi dintre studenti nu stiu
daca politia se va intoarce.
Ironia in toate acestea este ca in loc sa permitem oamenilor
sa se adune pasnic si sa-si exprime furia
pentru cati bani intra acum in politica,
avem primari si alte oficialitati
peste tot in tara care zic,
"Nu va puteti aduna.
"Nu va puteti exprima.
"Dar noi vom asculta de banii
"de la marile corporatii care acum pur si simplu
coplesesc politca americana."
(URALE SI APLAUZE)
Pierdem principiul egalitatii de sanse in America.
Pierdem piatra de fundatie
pe care s-a construit acesta tara si democratie.
(URALE SI PLAUZE)
Se submineaza democratia
atunci cand toti acei bani pot veni de la
cei bogati, si de la corporatii.
Si atunci cand nu exista limite pentru sumele de bani...
banii pot infecta si submina
si corupe democratia, atunci ce ne mai ramane?
Ce ne mai ramane?
(OAMENI STRIGAND)
Daca imi permiteti o adaugire personala.
Pentru ca am fost intotdeauna prea scurt pentru varsta mea
am fost intotdeuana foarte scurt... de fapt...
(RASETE)
cand eram mic, eram si mai scurt...
(RASETE)
Eram tot timpul batut.
Cand eram copil, baietii mai mari
se luau de mine.
Stiu, dar asa era.
Asa se intampla.
Asa ca mi-a venit aceasta idee sa fac aliante
cu baietii mai mari,
stiti, cum ar fi, doar unul sau doi
care sa fie protectorii mei.
In vara in care am implinit 10 ani,
unul dintre baietii mai mari pe care ma bazam
sa fie un fel de protector, numele lui era Michael Schwerner.
In vara lui '64, am aflat ca Mickey
fusese in Mississippi actualizand listele electorale.
Iar el si alti doi oameni care erau cu el
inregistrand votantii acolo...
fusesera torturati si omorati.
Cand am auzit ca protectorul meu
fusese ucis de adevaratii huligani...
Acest lucru mi-a schimbat viata.
A trebuit sa protejez oamenii de huligani,
de oameni care i-ar bate din punct de vedere economic
ori de oameni care i-ar supune pe ei si pe familiile lor
unei vatamari reale.
Pentru ca daca nu aveti o voce,
daca nu aveti putere,
daca sunteti vulnerabili din punct de vedere economic in societate,
nu aveti pe nimeni care sa va protejeze.
Nu exista un singur glont magic
care sa rezolve aceasta problema.
Adica, am scris o gramada de carti.
Am venit cu multe idei de politici.
Nu sunt singur. Ideile de politici sun abundente.
Tineti minte, noi facem regulile economiei.
Si noi avem puterea de a schimba acele reguli.
Trebuie sa ne mobilizam. Trebuie sa ne organizam.
Trebuie sa energizam alti oameni.
Politica nu este undeva acolo.
Ea incepe aici.
Astazi este ultimul... ultimul nostru curs.
Whoo!
(RASETE)
Voi incerca din nou.
Astazi este ultimul nostru curs.
(STUDENTII DEZAPROBA)
Aduceti-va aminte ca in prima parte a cursului,
am studiat dinamica bogatiei si saraciei,
si multi dintre voi... multi dintr voi
ati fost putin dezamagiti dupa asta?
Si o parte v-ati ingrijorat ca aceasta dinamica
era inevitabila.
Va fi aceasta doar o lupta partizana?
Vom avea doar o lupta de clasa in acesta tara?
Nu.
In realitate bogatii o duc mai bine
cu o economie care creste mai repede,
cand toata lumea o duce mai bine.
Acesta nu este un joc cu suma nula.
Istoria este de partea schimbarilor sociale pozitive:
asigurarilor impotriva somajului, sigurantei sociale,
drepturilor civile, drepturilor de vot,
protectiei mediului,
the Actiunii de Protectie a Mediului,
transformata in lege de Richard Nixon,
petru toti oamenii.
(STUDENTI CHICOTIND)
Oricare dintre voi care este cinic
in legatura cu posibilitatea progresului social,
luati doar in considerare unde am fost.
Am inteles. Eagle e decuplata.
Care intr-un fel se rezuma la tine.
Sau la tine.
Nu trebuie in mod necesar sa fii ales
presedinte al Statelor Unite sau sa fii ministru al muncii
pentru a avea un mare impact.
Poti fi un lider
in multe, multe diferite domenii.
Sunt multe alte lucruri pe care as putea sa le fac.
Dar aleg sa fiu aici
la acest curs
pentru ca cred in voi.
Cred ca unii dintre voi
veti schimba
comunitatea, societatea noastra, poate chiar lumea.
Un cuvant de final.
Fie ca vietile voastre sa fie pline de pasiune,
si de asemenea, zilele voastre sa fie pline de
minuni si fericire.
Sa realizati lucruri mari in viata voastra,
si sa aveti o cariera minunata, exuberanta, stralucita.
Multumesc.
(URALE SI APLAUZE)
(MUZICA FURTUNOASA)
♪ Tumble out of bed and stumble to the kitchen ♪
♪ Pour myself a cup of ambition ♪
♪ And yawn and stretch and try to come to life ♪
♪ Jump in the shower and the blood starts pumpin' ♪
♪ Out on the street the traffic starts jumpin' ♪
♪ With folks like me on the job from nine to five ♪
♪ Working nine to five ♪
♪ What a way to make a living ♪
♪ Barely getting by ♪
M-a inspirat practic, in mod personal
sa vreau sa ies in lume si sa fac ceva diferit.
Sa merg in Brazilia sa muncesc cu un ONG in Favelas.
Oh, pot sa te imbratisez.
Sigur imi cunosc nevasta...
Erica vrea si ea la scoala
acum ca vede si ea ca este posibil.
Vroiam sa devin avocat.
Stii, M-am gandit o groaza la asta.
Am scris cateva carti despre asta.
♪ Move ahead but the boss... ♪
Daca as fi stiut ce sa fac, As fi...
in weekenduri, mi-as fi luat o zi lebera la inceput, okay,
nu o revolutie.
Eu... Dar stii ce?
Poate ca aveam nevoie de asa ceva
♪ They let you dream just to watch them shatter ♪
♪ You're just a step on the boss man's ladder ♪
♪ But you got dreams he'll never take away ♪
♪ In the same boat with a lot of your friends ♪
♪ Waiting for the day your ship will come in ♪
♪ And the tide's gonna turn ♪
♪ And it's all gonna roll your way ♪
♪ Working nine to five ♪
♪ What a way to make a living ♪
♪ Barely getting by ♪
♪ It's all taking and no giving ♪
♪ They just use your mind ♪
♪ And you never get the credit ♪
♪ It's enough to drive you crazy if you let it ♪
♪ Nine to five ♪
♪ Yeah, they got you where they want you ♪
♪ There's a better life ♪
♪ And you think about it don't you ♪
♪ It's a rich man's game ♪
♪ No matter what they call it ♪
♪ And you spend your life ♪
♪ Putting money in his wallet ♪
♪ Nine to five ♪
♪ What a way to make a living ♪
♪ Barely getting by ♪
♪ It's all taking and no giving ♪
♪ They just use your mind ♪
♪ And they never give you credit ♪
♪ It's enough to drive you crazy if you let it ♪
♪ Nine to five ♪
♪ Yeah, they got you where they want you ♪
♪ There's a better life ♪
♪ And you dream about it, don't you ♪
♪ It's a rich man's game ♪
♪ No matter what they call it ♪
♪ And you spend your life ♪
♪ Putting money in his wallet ♪
♪ Nine to five ♪
♪ Ooh, working nine to five ♪
♪ Working nine to five ♪
(MUZICA FANTEZISTA)