- Alt virker. - Hvordan fiksa du det, Cole?
Bare en riggsjauer som hadde flaks.
- Hei, mor. Hva gjør du? - Jeg tenker. Utsetter oppvasken.
- Det er fint her ute. - Det er nydelig.
- Hvordan har du det? - Jeg går og tenker på høsten.
Når jeg skal reise. Hva kommer til å skje?
Men det er jo bare resten av livet.
Noen kulturer trodde at skjebnen sto skrevet i stjernene.
Kjente dere det?
Alt i orden?
Korn dere ned! Ikke den veien!
Heil Kom her. Vi skal få deg vekk.
Hei! Få ham opp på dekk.
Kom igjen.
Du er firmaets helt. De to du reddet, blir friske igjen.
Hvis du fortsatt er stabil, kan du dra hjem i kveld.
Utrolig. Du lå i vannet i nesten fire timer, men ingen hypotermi.
Fallet alene burde ha drept deg. Det er et mirakel at du lever.
Det fins ikke andre ord for det. Er det noen vi kan ringe?
- Som kan hente deg? - Nei. Jeg klarer meg.
Som ung så jeg alltid etter et mønster.
En grunn, en plan.
Men mye av det jeg opplevde virket tilfeldig.
Så jeg mistet troen på mønstere.
Da jeg overlevde fallet, begynte jeg å se etter mening med livet.
Kanskje jeg hadde en skjebne. Selv om jeg ikke kunne se den.
Heia! Heia!
Du gjør en god figur, Michael Phelps.
- Har du valgt hovedfag? - Ikke ennå.
- Han tenker på økonomi. Hva? - Jeg sa ikke noe.
Det er vrient å få jobb. Økonomi virker mest fornuftig.
Hei! Ta med en Budweiser til meg. Jeg sa bare at han tenkte på det.
Det eneste jeg tenker på er stranden.
Og hvor mye, eller hvor lite, jentene har på.
- Det er hos Reynolds. - Treffer jeg Amanda Collier?
Ja, det er meg.
Jeg heter Morgan Dupree. Jeg bestyrer boet etter Tuck Hostetler.
Å gud...
- Hallo? - Treffer jeg Dawson Cole?
- Det er meg. - Jeg heter Morgan Dupree.
Jeg bestyrer boet etter Tuck Hostetler. Jeg har dårlig nytt.
Mr. Hostetler sov stille inn i natt, 92 år gammel.
Jeg beklager at vennen din er død. Men det er mye som skjer her.
Jeg skal på Sigma Nu-festen på lørdag.
Mandag kveld kommer fyren fra Chase og kona hans.
Neste gang en venn av meg dør, varsler jeg sekretæren din først.
- Unnskyld. - Ja...
T. HOS I E I LER BILMEKANIKER
Amanda?
- Dawson? - Hei, Amanda.
- Hei. - Beklager at jeg er så grimete.
- Hvordan fikk du høre det? - En advokat ringte.
Angående Tucks testamente. Jeg skal treffe ham i morgen.
- Klokken ti? - Ja.
Jeg Også.
- Lenge siden sist - 20 år.
21. Men er det så nøye?
Du ser fantastisk ut.
Jeg må dra. Jeg er sen.
Jeg skal treffe mor. Hjemme hos henne.
- Godt å se deg igjen. - Samme her.
- Da ses vi i morgen. - I morgen?
- Ja. hos advokaten. - Advokaten. Ja, klokken ti. Okay.
HØSTEN 1992
Hei, Dawson.
- Da er maten her. - Takk, April. Hvordan går det?
- Hun har kastet opp mye. - Men ikke nå, så det er bra.
- Hun er så pen. - Jada.
- Er du okay? - Det blir hardt, men...
Foreldrene er skikkelig reale. De dømmer ikke.
De vil bare ha et bibelsk navn.
- Hva syns du om Aaron? - Det er bedre enn Moses.
Sprøtt. Vi er så unge. Men da jeg kjente det lille hjertet slå...
da ble jeg glad.
Det er veldig fint, Bobby.
- Du kvalte den. - Den starter ikke.
- Prøv igjen. - Si beklager til de bak.
Sett den i fri. Så skyver vi den unna.
Har dere glemt hvordan man kjører? Lar ikke pappa deg ta førerkort?
Flytt den bilen!
Vil dere hjelpe til å skyve? Eller bare sitte og tute?
- Nei, det er greit. - Beklager.
Skal vi være vennen
- Bli voksne, gutter. - Hvor skal du?
Til høyre, April.
Bra.
- Skal jeg ringe bilberging? - Nei, jeg fikser det.
Unnskyld de gutta, da. De vil være morsomme, men er bare teite.
- Amanda, korn, vi drar! - Ja dal
- Kom igjen. - Ærlig talt, Amanda.
Det er greit. Du trenger ikke vente her.
- Nei vel... - Takk for hjelpen.
- Jada... Bare hyggelig. - Amanda. Du kaster bort tiden.
Takk.
Ha det!
Du er fetteren min, og jeg er kjempeglad i deg, -
- men du er en kronidiot! Hun skjøv bilen for å få prate med deg.
Hun ville bare være snill.
- Ja. hun er snill. Og lekker. - Det er hun.
- Start bilen. Den går nå. - Takk, Dawson.
Vi ses.
Jeg vrir om nøkkelen, men det skjer ikke noe.
Hva tror du? Straff som fortjent fordi vi tuta sånn i går?
Jeg tror universets hevn rammer fort.
- Han snakker. Og er litt morsom. - Hei, Amanda.
Prøv nå.
- Takk! - Batterikoblingen var løs.
Sånt skjer.
Skulle du si noe mer også?
Fetteren min mente du ville prate med meg.
Jeg ville det.
- Han sa jeg var ei kløne. - Du var det.
- Du kan ikke flørte, du? - Sikkert ikke.
Hva gjør du med det?
Dette går visst ikke. Nå skal du høre her.
Tenk på det...
og møt meg på Squeals på lørdag klokken seks? Kanskje?
- Var det et ja? - Ja.
Kanskje du har lært å flørte til da.
- Takk for hjelpen. - Ingen årsak.
Hvor skal du, Dawson?
- Du kan i det minste si hei. - Hei.
- Du er søt. - Ja. Han likner faren sin.
Korn og sett deg. Vi kan ta et slag kort.
- Nei, jeg har så mye lekser. - Han tror han er klokere enn oss.
Ta av den teite hatten inne. Er det sant?
Tror du du er klokere enn oss? At du er for god for denne familien?
- Nei. - Bra. For du hører til her.
Her. Gå ut i bakgården og trim Mercedes'en.
Vi har en leveranse i morgen kveld, og du blir med.
Jeg har en avtale i morgen kveld.
Du hører ikke etter, du?
- Jeg er ikke... - Hva?
Gi deg, far. Kom. vi spiller kort.
Du er faen meg treig i oppfatninga.
Det er ikke bra. Har du fortsatt avtale lørdag kveld?
- Ja. - Slå ham igjen.
Hold kjeft, Ted.
Vil du slå meg?
Se hva du får igjen for det.
Hormoner. Det er problemet hans.
Enten er du verdenshistoriens dårligste biltyv, -
- eller så har du en historie å fortelle.
- Hva heter du? - Dawson Cole.
- Guttungen til Tommy Cole? - Ja.
Det var uheldig.
- Hva har skjedd med øyet ditt? - Jeg løp på et tre.
Et tre med en kjapp høyre.
- Har du venner du kan bo hos? - Nei.
Pokker.
Hvor skal du?
Du sover bedre på feltsengen der enn i bilen.
Du kan drikke vannet i slangen.
Blir noe vekk, er sheriffen nestemann som vekker deg.
- Er det forstått? - Ja.
- Forstått? - Javel.
Bra. Pokker!
God kveld, Amanda.
Hvor er han?
- Jeg bestemte meg for ikke å dra. - Jeg fikk med meg det.
- Jeg kunne ikke få tak i deg. - Det kunne du på Squeals.
- Bor du her ute? - Er dette en lek for deg?
Du og vennene dine? Er det et eksperiment?
- Det er jo sprøtt. - Jaså? Kanskje du liker løsbikkjer.
Kanskje jeg liker smarte fyrer som ikke har fått alt gratis.
- Du fatter det ikke, du? - Nei.
Jeg ville bare gå ut med deg.
Dra et sted og ta en kopp kaffe eller en is.
Du spør meg noe, jeg spør deg. Liker vi svarene, gjør vi det igjen.
Hvis ikke, lar vi være.
Men er det for mye forlangt, så er det greit.
Glem det. Jeg er utslitt.
Det var derfor jeg ikke ville gå ut.
Så ta meg med til et fredeligere sted.
Hva skal du etter videregående?
Okay, jeg kan begynne.
Jeg skal på Tulane og studere bamepsykologi og statsvitenskap.
Jeg vil ha praksis på et advokatkontor.
Så ut i frivillig arbeid. Kanskje i utlandet, noe med barn.
Så du vil arbeide med barn? Skal du ha familie?
Ja. Jeg vil ha en liten jente. Kanskje hun skal hete Bea.
Et veldig fint navn.
Så vakkert det er her. Jeg har aldri sett så mange stjerner.
Jeg har alltid elsket stjernene. Her oppe er jeg nærmere dem.
Som liten bygde jeg mitt eget teleskop.
- Det er ganske lett. - For deg, kanskje.
Vi har alltid iakttatt stjernene. Latt oss lede av dem.
- Du var borte fra skolen en stund. - Far fikk meg til å slutte.
- Han trengte meg hjemme. - Hva syns du om det?
Jeg likte det ikke. Det krevde kamp å komme tilbake.
- Er det rart å være tilbake? - Ja, litt.
Jeg vil bare bli ferdig. Komme meg ut.
Hvor vil du studere?
- Tror du alle skal studere? - Ja. alle som bygger teleskop.
- Det går ikke akkurat nå. - Men er det noe du vil?
- Samme for deg, vel? - Svar da, vel?
- Du blir en kjempegod advokat. - Vil du? Ja eller nei?
Nei.
Du er dårlig til å lyve. Det liker jeg.
Jeg vil gjenta dette. Jeg skal til og med dusje og dra.
- Lover du? - Ja.
- Det hadde jeg visst lyst til. - Det hadde jeg også.
Godt å vite.
Jeg kan godt gjøre det igjen.
Gjør det, da.
Aller først ba Tuck meg beklage bryderiet.
Jeg skulle takke for at dere kom, og for deres varige vennskap.
Det var hans ord. Han vil at dere sammen sprer asken hans.
Utenfor hytten i Vandemere.
Det skal ikke holdes begravelse eller gravøl eller dyre buketter.
Ikke noe overflødig fjas. Det er igjen...
- hans ord. - Stemmer.
Han ba dere pakke sakene hans, og ta alt dere vil ha.
Alt av verdi skal selges, -
- og inntektene fra salget skal gå til et barnekreftfond.
Bare hytten i Vandemere skal ikke selges.
Den arver dere to i fellesskap.
Vanligvis pleier da den ene parten å kjøpe ut den andre.
Hvis ikke dere vil ha det i sameie.
- Det vil vi ikke. - Nei.
På sykehuset skrev han disse brevene.
Han ville dere skulle lese dem for dere selv.
- Bor du fortsatt heromkring? - Baton Rouge.
- Jeg ser du er gift. - Ja. i 18 år nå.
- Har dere barn? - To.
- Gutter eller jenten - Vi trenger ikke gjøre dette.
Stille spørsmål, fortelle om livet, spille interessert.
- Jeg vil vite det. - Vi korn hit for det med Tuck.
Du kan dra til huset hans i dag, så gjørjeg det i morgen.
Og så møtes vi i Vandemere i morgen ettermiddag og tar avskjed.
- Er det greit for deg? - Ja.
Unnskyld.
Husker du tistelplagen jeg sleit med i fjor?
Tistler kan du ikke bare luke eller slå.
Du må grave dem opp med roten.
Da jeg gikk og gravde, korn jeg til å tenke på deg og Dawson.
Du har sår som aldri grodde.
Du har levd med dem så lenge at du ikke enser dem mer.
Smerten har dype røtter.
Du kan bare grave den opp ved å tilgi ham.
Og tilgi deg selv.
- Kjeder du deg ikke hen - Fryktelig.
- Når får jeg skitne til hendene? - Vil du det?
- Javisst. - Så skitne?
- Det gjør du ikke, Dawson. - Jeg er oljemonsteret fra Bayou!
Hold opp! Du griser meg til!
Du må dra. Kom deg vekk. Skynd deg.
- Hvem er det? - Korn deg av gårde! Dra!
- Ikke spør. Kjør! - Javel, Dawson!
- Kjør, vær så snill! - Jada!
På tide du kommer hjem, Dawson.
- Vi fikk ikke hilst pá din venninne. - Det er den Collier-jenta.
Collier-jenta?
Hent sakene dine, og legg dem i bilen. Du skal bli med oss hjem.
- Nei. - Jeg sier det ikke en gang til.
Nå er jeg lei av deg! Din blære! Tror du du er noe spesielt?
Tror du virkelig den jenta vil ha noe med en taper som deg å gjøre?
Kom igjen. Hent sakene dine og legg dem i bilen. Så kjører vi.
Hvis du rører ham igjen, dreper jeg deg.
Jeg skal hente sønnen min, og drar ikke uten ham. Du får skyte meg.
Javel.
Den frontruta koster deg 1000 dollar.
Og lyskasterne der koster vel 500 dollar hver.
Skal jeg fortsette?
Kom.
Fin hage du har. Var det kona di som plantet disse?
Sett deg inn, Ted.
Hvis jeg blir her, kommer de tilbake.
Jeg skjøt akkurat i filler en pickup til 17000 dollar.
Det svei langt inn i sjela. De kommer tilbake uansett.
Det er ikke trygt å sove her ute nå. Vi finner en plass inne.
Kom igjen.
Dawson?
- Hva gjør du hen Kom inn. - Det er ikke så lurt.
Jeg må snakke med deg. Hva gjør du for noe?
Hvis du ikke vil komme inn...
- Far og mor tror du er farlig. - De har rett.
Jeg får nok svi for det i dag. Og da skal ikke du være i nærheten.
Ingen skal få såre deg.
- Det blir du sammen med meg. - Det blåser jeg i.
- Vil du dette? Vil du ha meg? - Ja.
Ja.
- Bare et øyeblikk. - Det går bra.
- Arbeider du hen - Jeg handler for onklene mine.
- Du likner en gammel venn. - Folk sier jeg likner på far.
- Bobby Cole? - Kjente du ham?
- Ja. - Hvor mange ganger må 'yeg...
- Skulle du sett. - Den fortapte sønn.
Ligg unna den dritten. Hyggelig å møte deg.
- Lenge siden sist, Dawson. - Omkring tyve an
Takk.
- Vet du hvem det var? - Dawson Cole.
Jeg tenkte du kunne trenge hjelp.
Du vil kanskje ha dette?
- Bare ta det, du. - Da ville jeg ikke pakket det ned.
Jeg skal ikke ha så mye. Jeg lager meg en liten kasse.
- Hva er det? - Ikke noe.
- Er det noe du vil si? - Nei.
Jeg vil bare høre om du er lykkelig.
Vil du ha fakta?
Jeg studerte på Tulane, som planlagt.
Ble gravid andre året, ikke planlagt.
Ble gift, flyttet til Baton Rouge, kjøpte hus. Fikk et barn til.
Jobbet lin med bistand. Kjøpte større hus.
- Juss? - Jeg studerte aldri ferdig.
Jeg hadde så mange planer... Gud vet hva som kom i veien.
- Livet. - Ja, det var vel det.
Jeg er lykkelig. Jeg er lykkelig som mor.
Se hva jeg fant.
Det hadde jeg glemt.
Hun var vakker.
Takk.
Hvis du ikke vil studere, hvorfor leser du så mye da?
Fordi du vil studere. Du får nok et stipend.
- Ta varene baki. - Jeg har dem.
Dette er søknadsskjemaer.
- Takk, det vet jeg. - Så fyll dem ut.
Det er et problem. Man må ha en adresse.
- Du bor hos Tuck. Spør ham. - Nei, ikke gjør det.
Han er en veldig privat person. Han liker ikke at folk snuser.
- Tuck? - Her inne.
Hei.
Så stilig du er. Jeg kjøpte en eske konfekt til deg.
- Kan jeg spørre om et par ting? - Ja.
- Har du en løk? - Ja.
Bra. Vi glemte å kjøpe løk. Og Dawson søker på college.
Kan vi bruke adressen din som privatadressen hans?
Det er helt greit.
Flott. Vi hiver oss over grytene.
Kanskje du heller skal dekke bord.
- Så fine de er. - Ja, det er et godt år.
Mye regn i våres... Yndlingsblomstene til kona.
- Hvor lenge var dere gift? - Vi er gift ennå.
Vi har bare hvert vårt opplegg.
Hun fikk slag, for fire år siden i mai.
Så leit.
Det hender fortsatt at jeg går ut og står og tar en prat med Clara.
Er det ikke tåpelig?
To biler fikk stans på to dager, så vi møttes og forelsket oss.
Klart det er skjebnen.
Skjebnen er det de heldige kaller flaks.
Ingen sier at ulykker er skjebnen.
Kan du ikke bare være enig? Hjelp meg litt her, Tuck.
- Kom igjen, Tuck. - Hva?
Jeg har aldri trodd på sånt. Men jeg skal fortelle deg en ting.
Under krigen tjenestegjorde jeg på en destroyer.
Og ved Leyte-gulfen ble vi truffet av en iapsetorpedo.
Jeg ble slengt over bord, og brakk ryggen.
Jeg drev i vannet som en annen dupp. Helvete var løs overalt, -
og jeg begynte å synge.
En gammel Irving Berlin-sang. Hva får jeg til
med bare et bilde av deg å betro meg til?
Hva får jeg til? hva får jeg til?
Ener et par vers fant jeg plutselig roen.
Og da visste jeg at jeg ville klare meg. Jeg ville komme hjem.
Jeg ville holde kona mi i armene igjen.
Det gikk et par år, og vi bygde hytta i Vandemere.
En dag jeg gikk ut, var Clara i hagen, og hun sang...
hva får jeg til?
Hun så jeg sto og mäpte, og jeg fortalte henne historien.
Og så fortalte hun meg sin. Nesten samtidig hadde hun drømt.
I drømmen sang jeg for henne. Kan dere gjette hvilken sang?
Gi deg.
Jeg vet ikke hva en skal kalle det, men det fikk meg hjem.
- Vil du danse med meg? - Kan du danse?
- Nei. Men du lærer meg det nok. - Du sier noe.
- Ikke tråkk meg på tærne. - Jeg prøver å la være.
Se på meg-.
Hva får jeg til?
Hva får jeg til
når jeg
vil vite hvem
som kysser deg?
Hva får jeg til?
Hva får jeg til med...
Dawson...
Jeg vil snakke med deg.
Fire år etter at Jared ble født, fikk Frank og jeg et barn til.
Den nydelige lille jenta.
Hun bare strålte av glede. Tuck elsket henne.
'Hun skinner med sin eget lys, ' sa han.
Det hadde han rett i.
Hun fikk leukemi et par uker etter at det bildet ble tatt.
Hun hadde akkurat blitt to.
Jeg husker den dagen.
Bare en vanlig dag.
Og du ønsker så inderlig å ha en sånn helt vanlig dag igjen.
Men det kan du ikke.
Jeg aner ikke hvor tungt det må ha vær! for familien deres.
Begge to begynte å drikke for mye.
Jeg sluttet igjen, men ikke han.
- Gid jeg kunne støttet deg da. - Ja...
Men sånn var det ikke.
Sånn er livet.
Hva het hun?
- Bea. Hun het Bea. - Bea.
- Du er bedre til det nå. - Etter 20 år kan jeg hakke løk.
Unnskyld.
Du må være den smarteste fyren på boreplattformen.
Selvfølgelig.
Jeg er blitt ganske flink med data.
Sjefen sa jeg bør etterutdanne meg og bli lT-spesialist.
Men det vil vel ikke du?
- Jeg liker jobben min. - Kanskje du liker den nye bedre.
- Dra på college og få... - papir på det.
- Jeg forstår det ikke. - Der er hun jo.
Jenta som bare ikke ville la meg slå meg ned.
Jeg har ikke sett stort til henne i det siste.
Men der er hun.
Skål for henne.
- Blir det ikke ensomt der ute? - Spør du om jeg er ledig?
Er du?
Jeg har da hatt...
forhold, var det vel. Opplegg.
Men altså... ikke noe... Ikke akkurat nå.
Har du noen gang vært forelsket?
I deg.
Det er 20 år siden.
21.
Det er bare det at du la lista høyt.
Mener du det? Er jeg grunnen til at du er alene?
Ikke spør hvis du ikke vil høre svaret.
Herregud, dal
- Hvorfor ler du? - Jeg ve! ikke. Jeg tror...
Jeg har savnet dette her. Når du blir sinna på meg.
- Jeg er ikke sinna. - Du er litt pågående.
Du blir så engasjert. Du kan ikke la være.
- Jeg bør dra. - Hva?
Dette her er farlig. Vi har drukket vin.
Og du er blitt kiekkere med årene, og det er så ergerlig.
Kunne du ikke blitt skallet eller tykk?
Det virker litt teit å kjøre to biler til Vandemere i morgen.
- Jeg må tilstå en ting. - Javel.
Det var ikke skjebnen at bilen min stoppet foran skolen.
Jeg koblet fra batteriet selv, så du kunne redde meg.
Jeg vet det. Det så jeg jo med en gang.
- Hvorfor sa du ikke noe? - Hvor ofte er mekanikeren helten?
Jeg må dra til Vandemere.
Tuck har ikke vært der på flere uker og er bekymret for hagen.
- Beklager. - Dra og stell hagen til Tuck.
Han trenger deg. Jeg bare vil ha deg.
- Kanskje neste helg. - Jeg kan ikke vente.
Oppfør deg. Og ikke skriv.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg også.
Javel...
Jeg sa jo at jeg ikke kunne vente.
Er du sikker?
Jeg er sikker.
Bare kyss meg.
- God morgen. - God morgen.
Spis! Forsyn deg.
- Hva skjedde her? - Det var da jeg svarte igjen.
Det var da jeg ikke svarte.
Det var for å være respektløs.
Jeg husker ikke hva det var for.
Det er greit. Det svir ikke lenger.
Vi må ha en sang.
I tilfelle en av oss må ut i tredje verdenskrig?
Jeg mener det. En som alltid vil være vår.
- Velg en, da. - Det fins ikke romantisk.
- Den første sangen vi hører. - Vi er langt utenfor folkeskikken.
Du finner ikke noe her. Kanskje et program om fluefiske.
- Hvorfor har du alltid rett? - Det er nok medfødt.
- Se på deg. - Jeg har øvd.
- Med hvem? - Tuck.
Dawson !
Du, Dawson, få høre fremtidsplanene dine.
- Jeg håper å dra på college. - Han skal på college.
- Han har flotte karakterer. - Så bra. Hvor har du søkt?
På Tulane, Loyola og LSU. LSU er nok mest realistisk.
Og ikke så langt fra New Orleans. Vi kan treffes.
- Du kan sikkert noe om bil? - Ja, lin.
- Jeg har en haug baki her. - Hun sier at du har en samling.
- Hvor mange har du? - For mange.
En del. Vil du se dem?
- Kjenner du igjen den der? - En Oldsmobile fra 71. 442.
Hvorfor heter den det?
Firesylindret forgasser, fire gir, dobbelt eksos. Nydelig bil.
Du har peiling. Jeg skjønner godt at hun liker deg.
Bare kikk inni. Jeg vet du har lyst.
Gjerne.
Har du tenkt på hvordan du skal betale studiene?
- Det fins jo stipender, lån... - Skolepengene knekker folk.
Og så er det bøker, kosi og losji. Det er dyrt.
Nesten for dyrt for ungdom som deg.
- Ungdom som meg? - Du er en kjekk kar.
Jeg vil hjelpe deg, hvis jeg får lov.
- Hvordan da? - Fire års studier.
15000 i året i skolepenger. 5000 til for å leve makelig.
- Vil du gi meg 80000 dollar? - Hvis jeg får lov.
For å gi opp Amanda, hva?
Du får utdannelse uten gjeld. Og har gode sjanser her i livet.
Det er ikke personlig. Jeg vil min datters beste.
Hun skal aldri i livet ha noe med din familie å gjøre.
Det blir slutt uansett. På denne måten får du noe ut av det.
Jeg vil ikke ha pengene dine.
- Tenk på det. - Det trenger jeg ikke.
Vet du hva du kan gjøre med de 800007
- stikke dem opp i ræva. - Tenk på det.
Beklager. Far er et rasshøl.
Men han har rett. Du kan få et godt liv. Du vil utrette store ting.
Jeg vil ikke stå i veien for deg.
Hva ville du satt på spill for meg?
Alt.
Så la meg også elske deg sånn. Vær så snill.
Okay.
- Hvor mye tilbød han? - Det fins ikke penger nok i verden.
Jo, hvis han la på den Cobra'en. måtte jeg tenkt på det.
- Flott bil. - Tucks regel.
Alle biler prøvekjøres før levering.
- Får jeg kjøre? - Har du lært å gire?
- Virkelig? - Litegrann.
Greit.
"Litegrann"7 Gud hjelpe meg.
Ta det pent med klutsjen.
Fint. Sen den i første gir.
Slipp klutsjen forsiktig ut.
Sånn, jag
Det var jo så vakkert her før.
Er det sånn vi skal gjøre det?
Jeg vet ikke. Det var her han spredte asken til Clara.
Jeg syns det virker greit.
Vi må si noe. Ikke en lang minnetale, men...
Det ville han mislikt.
Ikke lag noe styr med det.
Vi elsker deg.
Det gjør vi.
Faen”.!
Bare spre den. Bare...
Kanskje vi skal kaste den.
- Ja, det var mye bedre... - Her.
- Skål for Tuck. - For Tuck.
- Vil du ha en til? - Nei, det bør jeg ikke.
- Når drar du hjem? - l morgen.
Sist jeg var ute, var det en eksplosjon.
Var det på din plattform? Var du der da?
Ja, jeg falt over 30 m ned i sjøen. Et under at jeg ikke druknet.
Jeg hadde ikke redningsvest. Legene syntes også det var rart.
- Du var heldig. - Kanskje.
Jeg så deg.
Jeg hadde en slags...
Det var ikke noen drøm. Du var der hos meg.
Det var rart, når jeg ikke hadde sett deg på så lenge.
Da jeg ble utskrevet, ringte han om Tuck.
Så korn jeg hit og traff deg igjen. Det var som om...
Jeg vet ikke... Det var merkelig.
Jeg er glad du klarte deg.
- Hva vil du gjøre, Amanda? - Hva mener du?
Hvis du er ulykkelig.
Vent litt. Du gir meg så mange råd.
Men hva vil du gjøre?
Vet du hva jeg syns dette føles som? skjebnen.
Sånn syns jeg det føles.
Siden ulykken har jeg prøvd å forstå hvorfor jeg er her ennå.
Kanskje på grunn av dette. For sjansen til å se deg igjen.
For å si at jeg er så lei for det. Og at jeg fortsatt elsker deg.
Skal jeg forelske meg i deg igjen?
Hvordan gjør jeg det? Jeg sluttet aldri.
Tuck? Jeg har noe til deg.
Det er ikke noe spesielt. Men den hjelper deg gjennom en tørr vår.
Hun trenger en sånn.
Ingen har noen gang behandlet meg med så mye verdighet og respekt.
Sløyfen din sitter skjevt.
- Smil, Tuck. - Dette er et smil.
Pokker.
Bli der nede.
“ OPP med deg, ditt muldyr! - Smil.
Nei, nei, nei. Våkn opp. Du må se dette her.
Se der.
Sånn, ja! Der røyk squashen.
Innhøstingsklar. Får jeg spørre om noe?
Alle de ñne tulipanene...
Har du og din kone plantet dem?
Se godt på det.
Jeg glemte Amandas brystbuken. Snu her.
Stopp, stopp, stopp! Ut, ut!
- Tuck! - Ring etter sykebil! Nå!
Bobby, hjelp henne!
- Tuck, hva har skjedd? - Jeg kjørte på et tre.
Bobby, hjelp ham.
De er på vei, Tuck. Du klarer deg nok.
Dawson! Hva skal du?
- Dawson, ikke gjør det! - Si noe.
- Få geværet. - Gå ut av bilen, Bobby.
- Ikke gjør dette. - Ut av bilen, Bobby!
Bli hos Tuck. Det ordner seg. Det ordner seg.
Ro deg ned;
Tenk deg om! Snu! Korn igjen!
Dette er dumt. Du vil ikke gjøre dette.
- Jeg sa han ville komme hjem. - Bli der, Bobby!
Den siste som siktet på meg med det geværet, kom ut for en ulykke.
Han snublet på rullestolrampen.
Se på ham i dress. Sitter som et skudd.
Er du en drapsmann nå?
Skal du drepe oss alle tre?
Nei. Bare deg.
- Så gjør det da. - Slipp geværet, Dawson.
Det gjør han nok. Ingen fare, Bobby. Jeg kjenner ham.
Han er ingen drapsmann.
Du er ingen drapsmann.
Du er et null.
Ted!
Reis deg! Reis deg!
Det må jeg si. Den kom uventa.
Bank haml
Korn deg på beina, far.
Det holder! Du dreper ham. Kom igjen!
Kom igjen, Dawson.
Pass deg!
Bobby. Bobby... 2
Se på meg. Bobby.
Bobby hadde sluppet unna.
Han skulle bli far. Han ville blitt sånn en god far.
Han er den eneste familien jeg har hatt.
Se på meg. gutt.
Aktor er ikke ute etter deg.
Han vil ta Tommy. Hjelper du dem. så hjelper de deg.
Jeg drepte ham, Tuck. Jeg fortjener å være her.
Ja, du dro dit med et ladd gevær.
Det må du sine inne for.
Men det er en grunn til at du er til. Du har et liv å leve.
Du må fortsette å kjempe imot.
Uansett hva du tror er du mer enn bare din fars sønn.
Du er ikke som de to andre guttene.
Du er en snill gutt.
Og du er min gutt.
Hører du? Gjør du?
* Ja. ' Ja.
Er noen av de personene til stede her?
- Ja. - Vil du utpeke Abee Cole?
Vil du også utpeke Theodore "Ted" Cole?
Vil du også utpeke Thomas "Tommy' Cole?
- Hei. - Hei.
Jeg har med bøker og litt andre ting til deg.
Takk.
Bare si fra hvis det er noe jeg skal ta med neste gang.
- Det blir ingen neste gang. - Hva mener du?
Jeg fikk åtte år.
Så det går fire før jeg kan bli løslatt på prøve.
- Jeg venter på deg. - Det får du ikke.
Det bestemmer ikke du.
Hva ville du sagt hvis dette var siste gang du så meg?
- Ikke gjør dette. - Jeg ville sagt takk.
- Jeg går ikke min vei. - Jeg ville sagt jeg elsker deg.
- Det vil jeg alltid gjøre. - Du må ikke gjøre dette.
- Jeg elsker deg. - Jeg elsker deg.
Dawson! Dawson!
Bli med meg. Vennligst bli med.
Bli med meg. Denne veien.
Takk. Unnskyld...
Han tar ikke imot besøk.
Collier?
Han vil dessverre ikke treffe deg, miss Collier.
- Nå er hun her igjen. - Ja.
Jeg korn hver dag i en hel måned. Og en gang i uken i et år.
- Sa de fra når jeg kom? - Ja.
Jeg håpet litt at de ikke sa det.
Jeg korn til og med fortsatt etter at Frank og jeg ble kjærester.
- De sa fra hver gang. - Og du ville ikke treffe meg?
Jo! Jeg sluttet aldri å elske deg.
- Jeg vet det ikke rimer. - Det gjør det ikke.
Jeg ville gjøre noe godt.
- Og skåne deg for smerten. - Du skånte meg ikke.
Jeg har levd med smerten hele livet.
Du valgte hva som var best for meg. Men det beste for meg var du.
Du skulle ikke vente på meg.
- Det var så mye du ville. - Jeg ville bare ha deg.
- Jeg ville ha ventet for alltid. - Jeg fortjente deg ikke.
Herregud, Dawson. Forstår du det ikke?
Da jeg fikk Jared, hadde jeg bare lyst til å fortelle deg det.
Og da jeg mistet Bea... ville jeg du skulle holde rundt meg.
Og når jeg lå alene om natten -
ville jeg ha U99-
Jeg_ gråt for deg, 09169 hatet deg.
Jeg ville valgt deg koste hva det ville, men du tok fra meg valget.
Det var galt av meg.
Jeg såret deg.
Men jeg elsker deg ennå.
Jeg elsker deg ennå.
Husker du sist vi var her, og jeg slo på radioen?
"Sweet Jane".
Jeg bare visste det ville komme en sang.
Klart som krystall. Som om den bare ventet på oss.
Sånn var det med all.
Jeg hadde en blind tro på at alt skulle gå bra.
Og det gjorde det alltid.
Sånn har jeg det ikke lenger.
Hva er det?
Hvor skal du?
Jeg bare liker ikke å la tilfeldighetene styre.
- Du tråkker meg ikke på tærne mer. - Ikke ennå.
Vil du gjøre meg en tjeneste?
W du tilgi deg selv?
Du er en god mann, Dawson. Det må du tro.
Den skjorten kler deg mye bedre.
- Husker du at det var så kaldt? - Ikke vær ei pyse.
Jeg er ingen PV*
Kom her.
'-999 deg på ryggen.
- Er du lykkelig? - Ja.
- Unnskyld. - Helt i orden.
Hei. Jared. Ja, jeg har det bra. Hvordan har du det?
Blir foreldrene hans med?
Dere må ikke kjøre bil hvis noen av dere har drukket.
Mike kan knapt kjøre edru. Spør faren din.
Jeg savner deg også. VI ses om et par dager.
Pass godt på deg selv. Ha det.
Beklager. Det var Jared.
VI kan ikke gjøre dette, hva?
Jeg kjenner deg, Amanda. Jeg kjenner hjertet ditt.
Du er jenta som kom hver dag i en måned og hver uke i et år.
Du har en mann.
Og en sønn du er veldig glad i.
Du gir deg ikke så len. Disse dagene har vært herlige.
Jeg fikk sjansen til å treffe deg og snakke med deg.
Til å la noen sår gro.
Å elske deg igjen. Folk leter etter det hele livet, uten å finne det.
Men vi fant det. Det er vi som er heldige.
Uansett hva som skjer, skal du vite at jeg er så takknemlig.
For når alt kommer til alt...
kan jeg si at jeg vet hvordan det er å ha elsket.
Virkelig elske noen. For jeg har elsket deg.
Jeg må dra hjem.
.Jeg vet ikke hvordan jeg skal ta avskjed med deg.
Jeg vil alltid være her.
Og jeg vil alltid elske deg.
Jeg vil stole på stjernene.
Hallo?
Hei. Jeg er hjemme.
- Kom du akkurat nå? - Ja.
Hvordan var det?
Fint. Men trist
- Hvordan har moren din det? - Hun savnet oss til påske.
- Vi har mye å gjøre da. - Jeg sa det.
- Jeg må... - Jeg begynner på middagen.
- Skål. - Unnskyld.
Hei, Chas.
Den er god. Brooksie sa du gikk åtte over par.
Spis. Du er avslørt.
Hva faen gjør du der ute? Du banker jo i vei...
Ja da, bare skyld på makkeren din. Sa du det om meg forrige uke?
Dawson, med tiden har jeg blitt godt kjent med Amanda.
Hun har mye godhet i seg. Mye smerte også.
Etter fortiden. Etter deg.
Jeg samlet dere fordi ingen av dere skal leve i anger.
Dere to er skapt til å elske hverandre.
Dere trengte muligheten til å huske det.
Ikke at dere skal være sammen. Det vet jeg ikke noe om.
Og hvis det ikke går, vil du savne henne så mye at det Iammer deg.
Du vil føle at du ikke finner mening, -
ingen grunn til å leve videre.
Men da får du bare vente.
Vent, så blir alt klart.
Du lever videre, og livet gir deg gaver.
Jeg var rådvill da Clara døde.
Så en dag forvillet en guttunge seg inn i garasjen min.
Du skal vite at du kom som en gave til meg.
Det takker jeg deg for.
Jeg visste du var tilbake. Jeg så blomstene på Bobbys grav.
- Det kunne jeg ikke gjøre på lenge. - Men vi har fått pengene.
Du trenger ikke sende oss penger. Du skylder oss ikke noe.
- Hvordan visste du at det var meg? - Hvem ellers?
Hvem andre ville sendt kontanter i brev?
En sjekk med navnet min på ville du kanskje ikke innløst.
Begge vi to ba ham gå ut av bilen. Det var ikke din skyld.
Det er bare noe jeg aldri får ut av hodet.
Jeg ser det skje igjen og igjen.
Se på meg. Se på meg!
Det var ikke du som drepte ham. Det var de.
- Og nå er det Aarons tur. - Hva mener du?
Ted og Abee begynte å komme da han var 14.
De tok ham med på byen, fikk lokket ham med utpå.
Damer, biler og fyll.
- Så han har vært der ute? - Hele tiden.
Det var aldri bråk med ham, før faren din tok ham til seg.
Nå er han løpegutten deres, og leverer varene.
Han er en snill gutt. Han er ikke som dem.
Han er som sin far.
Han vet det bare ikke.
Hva gjør du her?
Aaron. Du skal bli med meg.
Hvorfor faen skulle jeg det?
Dawson. De sa du var i byen. For en overraskelse.
Og jeg har ikke fødselsdag engang. Hva ljuger han om, da?
Han bor her nå. Vi er familien hans.
- Dette var aldri noen familie. - Nei, kanskje ikke for deg.
Men du har jo aldri syns at blodsbånd hadde noen verdi.
En ting vet jeg. Det var ikke skyggen av kjærlighet i dette huset.
Kjærlighet... Du er en svak liten dritt. Det har du alltid vært.
Er jeg svak? Du var min far, og du behandlet meg som et dyr.
Jeg ville gjøre mannfolk av deg.
Men du var ikke takknemlig for noe av det jeg ga deg.
Hva ga du meg? Disse her?
Du er svak. Og du er ikke verd det.
Du får ikke ødelegge et liv til, som du prøvde med mitt.
Jeg tar med gutten. Hvis han vil dra.
Og du kan ikke stanse meg. For du er bare en redd gammel mann -
som ikke vil i fengsel igjen.
Ikke stå i veien for meg.
Det er greit.
Amanda!
Ja.
Jeg visste ikke du sto der. Har du sen golfhanskene mine?
Får jeg snakke med deg om noe? Frank, ærlig talt.
- Hva vil du snakke om? - Oss.
Jeg er sen til golfavtalen. Jeg har ikke tid til parterapi.
- Jeg har løyet for deg, Frank. - Om hva?
Jeg har løyet for deg lenge. Men jeg vil fortelle deg sannheten.
Jeg var sammen med en i helgen.
En jeg ble forelsket i for lenge siden.
Mener du den fyren?
- Dawson. - Cole?
Jeg elsker ham fortsatt.
Jeg visste ikke at jeg korn til å treffe ham der.
Men jeg er glad jeg gjorde, for jeg innså hvor fortapt jeg er.
- Du høres litt gal ut. - Selvfølgelig forstår du det ikke.
Da jeg mistet ham, mistet jeg meg selv.
Jeg løy for deg, Frank. Og jeg har løyet for meg selv.
Vi har begge forsøkt å få det til å fungere.
- Men jeg klarer ikke mer. - Skal jeg slutte å drikke?
- Jeg vil ikke leve som søvngjenger. - Så hold opp.
Bare hør på deg selv. Bli ferdig med det.
- Nei. - Det er mitt liv også.
- Du kan ikke bare velge. - Jo, det kan jeg.
Og jeg er ferdig med å holde fasaden.
Javel. Fint.
- Hva gjør du? - Har det noe å si?
Hei. Det er meg. Amanda. Jeg håpet vi kunne ta en prat.
Det har skjedd mye nytt siden sist jeg så deg.
Jeg vil bare si at jeg elsker deg.
Det gjør jeg, Dawson.
Og det har jeg alltid gjort.
Ring meg hvis du har tid.
Hallo?
Ja, det er moren hans.
Frank, det er fjerde gang jeg ringer. Jared er på sykehus.
- Mrs. Reynolds... - Hvordan går det med min sønn?
Vi har vært inne og sett på skaden. Tilstanden hans er stabil.
- Hva skjedde? - Han kjørte på et tre.
Det harde slaget han fikk skadet hjertet hans.
- Hva betyr det? - Amanda! Unnskyld.
- Hva skjedde? Hvor er sønnen min? - Bare hør etter, Frank.
En av hjerteklaffene hans er skadet.
- Vi kan ikke reparere den. - Hva vil det si?
Han må ha et nytt hjerte. Veldig snart.
Jeg har mistet et barn alt.
- Jeg kan ikke miste et til. - Jeg skjønner.
Hei, det er meg. Amanda. Jeg håpet vi kunne ta en prat.
Det har skjedd mye nytt siden sist jeg så deg.
Jeg vil bare si at jeg elsker deg.
Det gjør jeg, Dawson.
Abee! Abee!
Faen også. Hvor er han?
- Hva skjer? - De gjør ham klar til operasjon.
De fikk et hjerte. Han har en sjanse.
Amanda.
Dawson... Hva gjør du her?
Jeg forsov meg. Jeg må inn på sykehuset igjen.
Jared har det bra. Jeg snakket med Frank.
Jeg kler meg. Du blir med, hva? Jared vil treffe deg.
Amanda?
Ted og Abee. Begge bevisstløse. Takk.
Jeg kan komme ned med dem. Jeg har masse tid. Godt forslag.
- Det er en avtale. - Dawson Cole!
Jeg beklager.
Nei...
Jeg berømmer Dawson Coles sjel.
ET An SENERE
Det er barnevernet. Ja, et øyeblikk.
- Hei, skatt. Eks'en din har ringt. - Takk.
Hei. Hva fant du ut?
Alt i alt anbefaler jeg at vi går helt tilbake til 1959.
Vi kan se på FNs barnekonvensjon, og argumentere utfra den.
Lenge leve advokatfullmektiger. Men vi må også huske 1976...
- Unnskyld, det er sønnen min. - Og vi er jo barnevernet.
- Hei, Jared. - Hei, mor.
- Alt i orden? - Ja. Skulle det ikke være det?
Det er tredje gang på to dager du ringer. Ny rekord.
Festlig. Nei, jeg ringer for å fortelle deg noe.
Etter et år kan man jo få vite hvem sitt hjerte man fikk.
- Og har du bestemt deg for det? - Ja, jeg har faktisk gjort det.
Og jeg fikk opplysningene i går. Et øyeblikk.
Han var 39 år gammel da han døde.
Han var fra St. Olivia. Kanskje du kjenner ham?
Dawson Cole.
Er du der, mor?
Ja. Jeg er her.
Kjente du ham?
- Ja. Jeg kjente Dawson. - Da kan du fortelle litt om ham.
- Det vil jeg veldig gjerne. - Jeg må stikke.
Jeg skal treffe en jente fra engelskklassen.
Det er så herlig her. Glad i deg, mor. Ha det.
Er alt i orden?
Ja. Det er det.
Fint. Altså, hvis vi tar utgangspunkt i 1959...
Kjære Amanda. Som ung så jeg alltid etter et mønster.
En grunn, en plan.
Men mye av det jeg opplevde virket tilfeldig.
Så jeg mistet troen på mønstere.
Da jeg overlevde fallet, begynte jeg å se etter mening med livet.
Kanskje jeg hadde en skjebne. Selv om jeg ikke kunne se den.
Da jeg traff deg igjen, følte jeg at vi fikk en sjanse til.
At universet hadde bestemt seg for å gi oss det.
Du har forpliktelser. Det forstår jeg.
Du vil overholde dem. Det elsker jeg deg bare høyere for.
Jeg håper jeg treffer deg igjen en dag.
Men hvis jeg ikke gjør det, skal du vite -
- at disse dagene har vært de beste i hele mitt liv.
Jeg elsker den jeg er når jeg er sammen med deg.
Du er min kjæreste venn. Min dypeste kjærlighet.
Du er meg på mitt aller beste.
Din for alltid.
Dawson.