ДРАКУЛА : НЕРАЗКАЗАН
Превод hitzata и A.S.H. UNACS TEAM 2014 ©
В година 1442 на нашия Господ,
турският султан пороби 1'000 трансилвански момчета,
за да попълни своята армия.
Тези деца роби били бити безжалостно.
Обучени да убиват безсъвестно.
Да жадуват за кръв.
Да не се противят само на турците.
От тези момчета, едното пораснало истински войн.
Бил толкова страховит, че цялата армия треперела,
при споменаването на името му.
Влад Цепеш.
Синът на дракона.
Измъчван от чудовищността си,
Влад погребал миналото си с мъртвите и се завърна в Трансилвания,
за да управлява в мир.
Поданиците му го наричаха "принц".
Аз го наричах "татко".
Но светът щеше да го опознае като
Дракула.
Оставих го, където го намерих.
Какво мислиш Влад?
Донеси ми го.
Това е било на разузнавач. От хората на Хамза бей.
Доста далече е стигнал сам.
Турските разузнавачи никога не пътуват сами.
Ако има един, значи има още.
А каквото разузнават, после завладяват.
Това е довлечено от течението.
Дошло е оттам.
Планината Счупеният зъб.
Скоро ще мръкне.
Ще търсят подслон.
Димитру, върни се в двореца, предупреди охраната и я удвои.
Какво? Няма да ви оставя тук. - Когато турците пресичат земите ми
скришом, това вещае война. - Какво ще правиш ако ги откриете?
Каквото правят принцовете, ще преговарям.
Николай, Андре, елате с мен.
Да вървим!
Има ли нещо?
Смърди като краката ти.
Вътре са. - Как разбра?
Прилепите не излизат през деня.
Нещо ги е изплашило.
Хайде.
Какво има, господарю?
Подът.
Осеян е с натрошени кости.
Турците не са направили това.
Какво е това?
Тръгваме! Веднага!
Срещата със съществото не е била случайна, принце мой.
Преди 4 дни всички братя в ордена сънуваха един и същи сън.
Не бих мислел, че е възможно, ако и аз не го сънувах същата нощ.
Сън за същество, което превзема това свято място.
Римските мистици са предрекли идването на голямо зло.
Вампир.
От гръцката дума "пай".
Пия.
Звярът някога е бил смъртен човек, който е призовал Демонът
от дълбините на Ада, за да получи тъмната му сила.
Демонът подлъгал човека, изпълнявайки желанието му.
Но цената му била вечно заточение в мрака на тази пещера,
където той ще остане, докато не намери друг,
който да го освободи.
Сега ти познаваш истинското му лице.
Хората на Трансилвания живеят в достатъчно страх
от завръщането на турците.
Обещай ми, че ще опазиш тази тайна, братко.
Ела тук!
Татко!
Липсваше ми. - И ти на мен.
Големият ми войник.
Каква прегръдка, но без целувка? - Ще се караме ли?
Тръгваш, а аз стоя сама тук.
Липсваше ми.
Нещо те тревожи, какво има?
Необятната дълбочина на красотата ти.
Нека светът да завижда.
Не обръщай внимание на баща си,
защото ласкателството е евтино разсейване от истината.
Знае всичките ми трикове. - Ти си ужасен лъжец.
Едно от най-хубавите ти качества.
Не е ли време за лягане?
Може ли утре да яздим, татко? - Разбира се.
Разбира се, че не можете. - Защо?
Утре е денят на Всевишния ни Господ. - Разбира се.
Великден е.
Къде ми беше ума?
Какво те нападна?
Вълци?
Предполагам.
Знам само, че загубих двама добри мъже днес.
Нещо се е случило.
Бях същата възраст като Ингарас, когато ме взеха турците.
Да се бия за тях.
Дори никога повече да не видя турчин, пак ще е прекалено рано.
Вече си у дома.
От почти толкова години, отколкото те е нямало.
Просто искам мир.
Това е всичко.
Приятели, трансилванци!
Тост за Великден! 10 години мир и просперитет,
откакто нашият принц се завърна при нас.
Стари ми приятелю, пия за още 20.
Добре дошли. Не ви очаквахме толкова скоро.
Султан Мехмед изпраща поздравите си, на вас и на сина ви.
Благодаря ви. Данъкът е готов.
Опасявам се, че трябва да обсъдим и друго, освен данъка.
Турците нямат врагове тук.
Мислехте ли, че няма да забележим липсата на цял батальон разузнавачи?
Не съм ги убил.
Той все още живее във вас, г-н Цепеш.
Затворен в клетка. Скрит.
Но и двамата знаем, че той съществува.
Данъкът на султана.
Вземайте го и си вървете.
Има още едно нещо.
Султанът иска 1000 момчета, за своите еничарски редици.
Не! - Никога!
Той спря с тази практика от години.
Когато войник е отделен като дете
и отгледан да не познава друг живот,
те ще убиват без въпроси и ще умират без оплаквания.
Всеки на 15 или повече години ще се бие в Унгария.
Тези между 10 и 14 ще се подготвят за обсадата на Виена.
Султанът очаква подчинението ви.
Все пак собственият ви баща ви даде, без да се противи, нали?
Плашлив е, но ще се оправи.
Моля ви, недейте.
Знаеш ли кой съм аз?
Искаш да кажеш кой беше.
Нямаш нито армия, нито избор, принце.
Подчини се на заповедта или изтърпи последствията.
Трябва да го направим.
Успехът, яростта или дори любовта не трябва да пречат на един принц.
От значение са само задълженията му към хората.
Какво означава да си царски заложник?
Баща ми ме даде на султана, за да докаже лоялността си.
Беше ли изплашен? От тях?
Исках да накарам баща ми да се гордее.
Би ли ме дал на султана?
Това беше много отдавна.
Няма за какво да се тревожиш.
Разбра ли ме?
Добре.
Ако пренебрегна заповедта, те ще убият по 100 за всеки спасен.
Каза ми, че с Мехмед някога сте били като братя.
Ако го помолиш, няма ли шанс да прояви милост?
Виждал ли си нещо подобно? - Скоро целият свят ще е турски.
Господарят Цепеш.
Най-старият ми приятел.
Липсват ми дните ни заедно.
Единственото, което ми липсва оттогава е само кафето.
Дворецът на баща ми беше жестоко място за момче далеч от дома.
Но скоро след това говореше, молеше се и се биеше като нас.
Като стана дума, поисках 1000 момчета.
Защо не ги виждам?
Мехмед, братко мой,
ще ти дам всичко друго... - Трябват ми войници.
Братко.
Тогава вземи мен.
Струвам 1000 момчета и го знаеш. - Кралете биха треперили ако знаеха.
Тогава приеми предложението ми.
Когато бяхме момчета обичах да се бием рамо до рамо.
Но сега съм султан, който не иска един боец.
Искам си 1000-та момчета.
И още едно.
Синът ти ще бъде отгледам при мен.
Така както ти бе отгледан при баща ми.
Можеш да задържиш трона си.
Но ген. Исмаил ще следи моите заповеди да се изпълняват.
Моля те, не го прави.
Това е само един син, ако си плодовит ще си направиш още много.
Обеща ми, че това няма да се случи.
Помниш ли какво казах, когато поиска ръката ми?
Каза "не".
Знам какво стана със синовете на царицата.
Каза, че нещата ще са различни, да ти се доверя, ако те обичам.
Обичам те! - Тогава ми се довери!
Не можем да започнем война.
Великият Цепеш не може да озапти жена си.
Само се сбогува с момчето си. - Няма да позволя! Ти обеща!
Не ме докосвай! Няма да им позволя да го вземат!
Ще отида.
Ще отида!
Мога да го направя.
Гордееш се с мен, нали?
Разбира се, че се гордея.
Направи мъдър избор.
Трябва да кажа, че сме малко разочаровани.
Честно казано, очаквах повече съпротива от твоя страна.
Тичай към майка си. - Какво?
Сега!
Ела тук!
Мехмед ще накаже цяла Трансилвания за стореното от теб.
Не деца трябва да спасяват страната му.
Заведи семейството ми в двореца.
Мехмед скоро ще изпрати други.
Ще започне война. Не можеш да ни предпазиш.
Ще намеря начин.
Влад, къде отиваш?
При това, което е в Счупения зъб. Знам, че то убива турци.
Ти се върна.
Явно никой не е имал привилегията и да излезе.
Тези, които влизаха лъхаха на страх.
В теб усещам надежда.
Среброто ти ме накърнява, махни го от очите ми.
Що за човек влиза в собствения си гроб в търсене на надежда?
Отчаяният.
Турците заплашват да разрушат царството ми.
Само сила като твоята може да ги спре.
Спаси народът ми. Спаси семейството ми.
Висшият благородник, господаря Цепеш.
А как ти звучи Дракул, сина на Дявола?
Грешиш.
Означава сина на Дракона, закрилник на невинните.
Имате ли представа колко невинни сте избили?
Стотици ли бяха?
Да.
Излъжи ме отново и ще те отворя от корема до мозъка
и ще те нахраня с вътрешностите ти.
Хиляди. - И какво изпитваше тогава?
Срам? Страх? Власт?
Отговори ми! - Нищо. Не изпитвах нищо.
Това е по-голямо престъпление от самото действие.
Тогава защо проля кръв, ако не заради удоволствието?
Защото хората не се страхуват от мечове.
Страхуват се от чудовища.
Бягат от тях, но когато е заложена цяла страна, бих убил и 10.
Понякога на света не му е нужен герой вече.
Понякога е нуждае от чудовище.
И мислиш, че знаеш какво е да си чудовище?
Нямаш никаква представа.
Но аз ще ти покажа.
Векове наред тези гниещи стени бяха мой затвор.
Вързан съм за тази пещера от този, който ме превърна в това.
Чаках цяла вечност за човек с твоята сила.
Твоите заложби, твоята воля, човек, който заслужава мрака.
И цялата му мощ.
Ако аз съм твоето спасение, то ти си моето.
Пий, ще усетиш вкуса на моята мощ.
Силата на 100 мъже.
Скоростта на падаща звезда, господство над нощта
и всичките й създания, да виждаш и усещаш чрез тях.
Дори ще лекува раните ти. - На каква цена?
Веднъж пил, жаждата ти за човешка кръв ще бъде неутолима.
Но ако издържиш 3 дни,
ще възвърнеш смъртните си качества.
Ще загубиш силата ми, но може би ще си спасил народа си.
А ако се храня? - Цената ще е ужасна и ще искаш
никога да не беше влизал никога тук.
Аз ще бъда освободен благодарен на мрака за възможността.
Ти ще се превърнеш в негов преносител като мен сега.
Бич за земята, предопределен да разруши всичко,
което имаш сега. Земята си, хората си, семейството си.
Ще умра, преди да ги нараня. - Опасявам се, че това ще стане.
Аз най-накрая ще съм свободен, да освободя гнева си към този,
който ме предаде.
И някой ден ще те призова да ми служиш.
В една безсмъртна игра на отмъщение. - Това не е игра!
Какъв по-добър начин да се насладиш на вечността?
Това, мой малки принце, е единствената игра.
Светлина срещу мрак. Надежда срещу отчаяние.
И цялата съдба на света виси на този баланс.
Тогава с удоволствие ще те разочаровам.
Пий.
Нека игрите започнат.
Сега какво?
Сега...
... ще умреш.
Татко!
Полезно е.
Огън!
Върна се. - Винаги ще се връщам.
Къде беше? - Търсех силата, която ми трябва.
Ти се върна!
Те искаха синовете ни!
Добрият принц би ги дал.
Добрият принц би платил тази цена, за да има мир.
Но ви давам думата си, че няма да бъдем победени!
Те докараха войната на нашите земи!
Сега ще платят прескъпо за това.
Какво е станало тук?
Преговорите се провалиха.
Не ме питайте какво се случи на това поле тази вечер.
Просто се доверете, че ще направя всичко, за да ни опазя.
Но тук няма да сме в безопасност.
Трябва да отидем директно в манастира Козия високо в планините.
Прекалено далеч за оръдията им.
Това е най-добрият ни шанс за оцеляване.
Ще вземем достатъчно хора, за да се види липсата ни.
Така, когато Мехмед разбере какво е станало тук,
ще тръгне да ни преследва.
Новини от замъка Дракула, Влад е победил 1'000 от нашите воини.
Тогава ще изпратим 100'000. Аз ще ги поведа.
Когато превземаме Европа, главата му ще е на копието ми.
А синът му ще е до мен.
Ще се бием както са се били нашите предци.
Ще използваме гората, планините около прохода...
Ще минат четири-пет месеца.
Не месеци. Ще спечеля войната за 3 дни.
А защо не за два. Тогава ще ни впечатлиш.
Какво стана?
Трябва да изляза на въздух.
Съжалявам.
Мислиш, че не забелязах, че ме следиш ли?
Грешиш.
Следях тях. Те разпознават един от своите.
Нощта е тяхното царство, кръвта - тяхна храна.
Някой казват, че те живеят, докато се кланят на тиранина.
Спести ми брътвежите си.
Казват, че избягалият от планината се крие зад човешки лик.
Ако аз съм този, знаеш, че ножът няма да ти помогне.
Разбира се, че не.
Защо мислиш, че останах.
Знам, че мога да избягам само някъде по тази земя.
А това няма да е достатъчно.
Нека ти служа.
Стой далеч от мен.
Да, господарю.
Намерихме го на полето, попита за вас.
Съобщение от принц Влад: "Наслади се на гледката."
Белезите ти ги няма.
Какво става с теб?
Аз съм това, от което мъжете се страхуват в планината.
Не призрак.
Нещо различно.
Недей, спри!
Нека Бог покоси този, който ти го е причинил.
Аз го поисках.
Тази сила ли търсеше?
Защо, Влад?
Защото вместо сина ни, изпратих трупове на Мехмед.
Направил си го за нас. - След два дни ще се възстановя.
Само трябва да устоя.
На какво?
На какво да устоиш, Влад? Кажи ми!
Жаждата...
За кръв.
А ако се отдадеш?
Ще остана вечно такъв.
Ще успееш, нали?
Да. Кълна се, няма да те предам.
Тогава Бог ще ти прости.
Влад, Мехмед наближава, скоро трябва да се преместим.
Искам веднага да отидеш в манастира.
Хората на Мехмед са близо. - Не.
Чуй ме. Ще дойда по залез.
Обещавам.
Обичам те.
Съпругът ми приема съвета ти.
Ще тръгнем сега, а ти ще водиш.
Какво? Къде ще е Влад?
Ще следи турците.
Държеше да го направи сам.
Не мога да го позволя. - Късно е, вече тръгна.
Добре, всички да се приготвят за тръгване.
Кажи на султана, че враговете му ще бъдат погребани.
Чуйте...
Монасите не можаха ли да сложат вратата малко по-близо?
Стойте зад мен.
Турците не са ли те обучили? Видях как посегна с острието.
Бягай, Ингерас.
Къде е сега твоят принц...
Милейди.
Всичко е наред...
Наред е.
Влад...
Чуй ме, Димитру, чуй ме!
Не.
Ела тук, ела.
Не ни оставяй пак, татко.
Никога.
Винаги ще ви пазя.
На портите!
Продължавайте!
Насам!
Не трябва да ни оставяш. Каквито и... - Замълчи!
Кажете им да се изправят!
Изправете се! Чувате ли! Ставайте!
Турците идват. Молитвите няма да защитят тези стени.
Вярваш ли, че можем да го сторим?
Хората на Мехмед идват от север.
Удвои охраната на периметъра и стените. Тръгвай, веднага!
Какво има там?
Нещо, което се надявам да не ползвам пак.
Ела.
Хората говорят, че Влад се е превърнал в чудовище.
Страхувам се, че ще подхрани слуховете за тъмните сили на принца.
Само, ако го позволим.
Хората не се страхуват от това, което не виждат.
Помните ли, когато станахте част от войската ми?
Искахте да грабнете мечовете си и да се биете.
Когато пълководците ми ви вързаха очите,
мислехте, че не можете да марширувате, без да виждате.
Но можете.
Марширувайте с мен. Ще ви водя.
Принц Влад, вампирът е уязвим към дневната светлина.
И към чистото сребро.
Но кръстът няма власт над теб.
Това значи, че не си се поддал на жаждата за кръв.
Позволи ми да те убия сега, принце мой.
Моля те. Преди да го сторят хората ти.
Носи се мълва в какво си се превърнал.
Още можеш да се покаеш.
Бягай, Лусиен.
Той е чудовище!
Не!
Моля ви, чуйте. Той е ваш принц. Заслужава шанс да обясни.
Спрете!
Сатаната живее в сърцето му!
Опитваше се да ни спаси.
Заведи го в стаята ми и затвори. Не му позволявай да гледа навън.
Мамо!
Това ли е вашата вярност?
Вашата признателност?
Глупаци. Да не мислите, че сте живи, защото можете да се биете?
Живи сте благодарение на мен.
Заради това, което сторих, за да ви спася.
Ти не си такъв.
Връщайте се по постовете си.
Повярвайте ми. Още има от какво да ви е страх.
Господи...
Ако още не си ме изоставил, дай ми сила да устоя на тъмнината.
Позволи ми да издържа на това изпитание още ден.
Умолявам те.
Моля.
Болен ли си?
Ако си болен, мисля, че това ще помогне.
Благодаря ти, ела.
Някой ден ще си велик водач.
Мислиш първо за другите.
Когато турците дойдоха да ме отведат, ти ги спря.
Затова се разболя, нали?
За да ме спасиш.
Да.
И бих го направил пак.
Почти стигнаха.
Скоро ще зазори и ще изгубя силите си.
Освен, ако не победим дотогава.
Ще се боря заедно с теб до сетен дъх.
Ако умреш, няма смисъл да се боря.
Изпълнихме дълга си на родители.
Защитихме детето си. Защитихме всички деца в царството.
Явно не ни е било писано да царуваме в този живот.
Помниш ли брачните ни клетви?
Защо да делим този от следващия живот...
Щом следващият се ражда от предишния.
Времето никога не стига на тези, които се нуждаят от него.
Но за тези, които обичат...
Трае вечно.
Задръжте позиция!
Не отстъпвайте!
Огън!
Мехмед.
Къде е той? Къде е?
Огън!
Върви! Намери баща си.
Къде е?
Бягайте, щом искате.
Пусни ме. - Не!
Мирена.
Не, моля ви.
Ингерас!
Не!
Моля те, не ме напускай. Остани с мен.
Не мога да се справя без теб.
Царице моя.
Все още имаш време да ги спреш.
Изпий кръвта ми.
Не. Не мога да отнема живота ти.
Животът ми вече е загубен.
Но не и на сина ни.
Не.
Обичам те.
Направи го!
Моля те.
Направи го.
Искаш ли отмъщение?
Пий.
Сега знам, че адът съществува.
Значи има и рай.
Нито този, нито следващият свят ще ни раздели.
Ще почета саможертвата ти и се кълна, че синът ни ще е в безопасност.
От всички мой земи, тази обичам най-малко.
Погледни на изток.
Слънцето не трябваше ли да е изгряло досега?
Какво е това?
Това е принцът, той идва.
Преди мислех, че сте много.
Сега не стигате.
Разбрах, че имаш слабост.
Среброто.
Татко!
Той те чака.
По-бавен и по-слаб си, братко.
Хайде, вземи го.
Това ли е чудовището, което ужаси хората ми?
Отслабваш с всяка секунда.
Кажи ми, колко можеш да издържиш тук?
Достатъчно, че да залича името ти от историята.
Татко!
Погледни баща си, Ингерас. - Не.
Виж колко е жалък. - Не! Спри, моля те!
Ако те пронижа с кола в сърцето...
Това ще те убие.
Като всеки друг.
Подходяща смърт...
За Влад Цепеш.
Татко!
Вече не се казвам така.
Казвам се Дракула.
Син на дявола.
Всичко е наред, тук съм.
Стар козел такъв. - Не се чувствам стар.
Колко останаха? - Николко.
Освен сина ти, разбира се.
Разсейване, от което можем да се освободим.
Какво съм ти казвал?
Повтарям, откакто беше малък?
Единственото важно е дългът на принца към народа му.
Не осъзнаваш ли?
Сега всички те са ни врагове.
Когато той изчезне, ще си свободен.
Да не забрави кой съм?
Пусни го.
Оставете го..
Ела с мен, дете, ела.
Моля те.
Назад!
Времето настъпи, моля те. Моля те, господарю.
Не искам да те оставя.
Трябва да отидеш с него. - Не!
Не се отделяй от него.
Недей, моля те.
Помни, че винаги ще те обичам. Винаги.
Тръгвай! - Не.
Върви! - Не!
Грижи се за него.
Не! Татко!
Вече е в безопасност, Мирена.
Турците не успяха да завладеят столиците на Европа.
Принц Влад Дракула беше герой.
Но няма негови картини или статуи.
Аз съм неговият завет.
Саможертвата му ме научи, че и след най-тъмната нощ, изгрява слънце.
Пий, господарю.
Ако сърцето е достатъчно силно,
душата се преражда.
С всеки нов ден.
Живот след живот.
Епоха след епоха.
Завинаги.
Красота.
Цветята, милейди.
Милейди?
Откъде си? - Далеч оттук.
Лека вечер.
"Защо да делим този от следващия живот,
щом следващият се ражда от предишния."
Любимата ми поема.
Разказва за копнежа на една душа към друга.
Аз съм Мина.
Влад.
Нека игрите започнат.
Превод hitzata и A.S.H. UNACS TEAM 2014 ©