DRÁKULA: NEZNÁMÁ LEGENDA
Přeložil: Bac Korekce: Clear
www.neXtWeek.cz
Léta páně 1442
zotročil turecký sultán 1000 chlapců z Transylvánie,
aby doplnil své řady.
Tito dětští otroci byli bez milosti mláceni.
Cvičení tak, aby zabíjeli bez váhání
a aby dychtili po krvi těch,
kteří se Turkům postaví.
Z těchto mladých chlapců se stal jeden válečníkem.
Byl tak divoký, že se rozutekla celá armáda hned,
jak zaslechli jeho jméno.
Vlad Napichovač, syn draka.
Znechucen svými ohavnými činy,
pohřbil Vlad svou minulost
a navrátil se do Transylvánie, aby vládl v míru.
Jeho poddaní ho oslovovali princi,
já jsem mu říkal otče.
Ale svět ho zná jako
Drákulu.
Nechal jsem to tam,
kde jsem to našel.
Co myslíš, Vlade?
Přineste mi to.
Patří zvědovi.
Patřil k Hamza Beyovi.
Co tady ten Turek dělal sám?
Turečtí zvědové nikdy necestují sami.
Kde je jeden, tam jich je víc.
A cokoliv prozkoumávají, to dobudou.
Plulo to po proudu.
Přišlo to odtamtud.
Ze Zlomeného zubu.
Brzy bude noc.
Budou hledat úkryt.
Dimitriji, musíš se vrátit do hradu.
- Ať zdvojnásobí stráže. - Cože? Nenechám tě tady.
Pokud do mé země přijeli Turci bez ohlášení, znamená to válku.
Co budeš dělat, když je najdeš?
To, co princ umí nejlépe. Budu vyjednávat.
Nikolaji a Andreji, pojďte se mnou.
Pojďte.
Je tam něco?
Smrdí to tam jako tvoje nohy.
Jsou uvnitř.
- Jak to víte? - Netopýři během dne nevylétávají.
Něco je vyrušilo.
Pojďme.
Co je to, můj pane?
Zem je pokrytá rozdrcenými kostmi.
To neudělali Turci.
Co to tam je?
Jdeme. Hned.
DRÁKULŮV HRAD
Ta nestvůra tam nebyla náhodou, můj princi.
Před čtyřmi dny měli všichni v řádu stejný zlý sen.
Nemyslel bych si, že je to možné, pokud bych já sám neměl vizi,
že ta nestvůra bude obléhat toto posvátné místo.
Římští mystikové předpověděli příchod velkého zla.
Upíra...
Z řeckého slova "pi".
Pít.
Dříve ta nestvůra bývala člověkem,
který přivolal démona z hloubi pekla, aby s ním směnil jeho moc.
Démon splnil muži přání, ale zároveň jej obelstil.
Na oplátku musel zůstat navěky v jeskyni,
kde zůstane, dokud nenajde někoho dalšího,
co ho osvobodí.
Nyní už víte, že je to pravdivá legenda.
Lidé v Transylvánii žijí ve strachu, že se Turci jednou vrátí.
Slib mi, že budeš toto tajemství střežit, bratře.
Pojď sem.
Otče!
- Chyběl jsi mi. - Ty mně taky.
Můj velký bojovníku.
- Cože? Objetí bez polibku? - Budeme se hádat?
Když jsi pořád pryč, potřebuju to.
Chyběla jsi mi.
Něco tě trápí, co se děje?
Z tvé krásy jsem celý vedle.
Celý svět ti musí závidět.
Neposlouchej svého otce, komplimenty rozptylují od pravdy.
- Zná všechny moje fígle. - Jsi příšerný lhář.
Patří to mezi tvé nejmilejší vlastnosti.
Je načase jít spát.
- Mohli bychom jít zítra jezdit, otče? - Ano, jistěže.
- Nemůžete. - Proč ne?
Protože zítra je výročí vzkříšení Krista.
- Vskutku. - Jsou Velikonoce.
Na co jsem to jen myslel?
Kdo tě napadl?
Vlci?
Nejspíš.
Vím jen to, že jsem dnes přišel o dva dobré muže.
Ještě něco mi tajíš.
Bylo mi stejně, jako je teď Ingeraovi, když jsem byl poslán k Turkům,
abych za ně bojoval.
Doufal jsem, že už žádného neuvidím.
Teď už jsi doma.
Stejně dlouho jako jsi byl předtím pryč.
Chci jen mír.
To je vše.
Moji milí Transylvané.
Rád bych pronesl přípitek.
Už je to 10 let, co se nám vrátil princ a od té doby panuje mír a blahobyt.
Můj příteli, připíjím na dvacet dalších.
Na dvacet dalších!
Hamza Beyi...
Vítej. Nečekali jsme, že přijedeš tak brzo.
Sultán Mehmed II. posílá pozdravy tobě a také tvému synovi.
Poděkuj mu za mě. Mám pro něj připravenou jeho daň.
Obávám se, že je tady něco jiného, co musíme probrat.
Turci zde nepřátele nemají.
To sis myslel, že si nevšimneme, že nám schází oddíl zvědů?
Nezabil jsem je.
Stále v tobě žije, Napichovači.
Jen je ukrytý a uzamčen v kleci.
Ale oba víme, že v tobě žije.
Daň pro sultána.
Vezmi si ji a odejdi.
Ještě jedna věc...
Sultán chce 1000 chlapců, kteří se stanou janičáři.
- Ne! - Nikdy!
Janičáři? Od toho zvyku upustil už před lety.
Když je voják vzat v dětství
a vychován tak, že nezná jiný život, bez otázek zabijí a bez stížností zemře.
Těm, co je 15 let a víc, budou bojovat v Maďarsku.
Děti ve věku 10 až 14 let budou cvičit na obléhání Vídně.
Sultán očekává poslušnost.
Koneckonců, nedal tě tvůj otec také bojovat k nám?
Jsou slabí, ale zvládnou to.
Ne, prosím, ne.
Víš, kdo jsem?
Spíš kdo jsi byl, ne?
Nemáš žádnou armádu, a ani nemáš na výběr, princi.
Pokud neuposlechneš, poneseš následky.
Musíme tak učinit...
Odvaha, hněv, ani láska. Na ničem nezáleží, princi.
Důležité je sloužit své zemi.
Co znamená být královským rukojmím?
Můj otec mě dal sultánovi, aby mu dokázal svou věrnost.
Když si s nimi žil, bál ses?
Chtěl jsem, aby na mě byl otec pyšný.
Ty mě dáš sultánovi?
Tak to bývalo dávno.
Nemáš se čeho bát.
Rozumíš?
Dobře.
Pokud se vzepřu, zabijí sto za každého, kterého zachráním.
Říkal jsi, že jste s Mehmedem byli jako bratři.
Proč ho nepožádáš,
aby projevil trochu slitování?
- Viděl jsi někdy něco takového? - Brzy bude celý svět patřit Turkům.
Napichovač.
Můj nejstarší kamarád.
Chyběl jsi mi.
Mně chyběla tvá káva.
Je pravda, že otcův palác byl pro mladé krutý.
Ale brzy ses naučil mluvit jako my,
modlit se jako my, bojovat jako my.
Když už o tom mluvíme,
chtěl jsem tisíc chlapců.
Proč je tady nevidím?
Mehmede, bratře,
- dám ti cokoliv jiného... - Řekl jsem to jasně...
Bratře.
Vezmi si mě.
Mám cenu těch tisíci chlapců.
Králové by se třásli, pokud by o tobě věděli.
Tak tedy přijmi mou nabídku.
Když jsme byli mladí, toužil jsem, abychom bojovali bok po boku.
Teď jsem sultán. K čemu by mi byl jeden voják navíc?
Chci svých tisíc chlapců.
A ještě něco...
Budu vychovávat tvého syna,
stejně jako tebe vychovával můj otec.
Vládnout můžeš dál,
ale generál Izmail dohlédne na to, že jsou moje rozkazy plněny.
Prosím, ne.
Co je jeden syn?
Pokud jsi zdravý, uděláš si jich ještě spoustu.
- Slíbil jsi, že k tomu nedojde. - Poslouchej mě, Mireno.
Když jsi mě požádal o ruku, víš, co jsem řekla?
Řekla jsi "ne".
- Zůstaň tady. - Věděla jsem, co se stane synovi královny.
Řekl jsi, že to bude jiné, že ti mám věřit, jestli tě miluji.
- Miluji tě. - Tak mi věř.
Buď tohle nebo válka.
Mocný Napichovač se nemůže doprosit své manželky?
- Vše je v pořádku. Loučí se. - Ne!
- Mireno. - Nenechám tě! - Slíbil jsi mi rodinu! - Mireno, prosím!
Dej ty pracky pryč!
- Nenechám ho... - Vlade, ne!
Ne!
- Nenechám ho to udělat! - Půjdu! Já půjdu!
Zvládnu to.
Jsi na mě pyšný?
Jistě, že jsem.
Rozhodl ses moudře.
Musím říct, že jsi nás trochu zklamal.
Čekal jsem, že se budeš víc zdráhat.
- Běž k matce. - Cože?
Hned!
Pojď sem.
Za to, co jsi udělal, potrestá Mehmed všechny v Transylvánii.
Jeho zemi by neměly zachraňovat děti.
Odveď mou rodinu do hradu.
Mehmed brzy pošle další.
Vypukne válka.
Neochráníš nás.
Najdu způsob, jak vás ochránit.
Vlade, kam to jedeš?
Ať už je v hoře Zlomený zub cokoliv,
vím, že to zabije Turky.
Vrátil ses.
Nikdo se nikdy nevrátil.
Nikomu se nedostalo té cti, že by se odtud dostal.
Ani ty se odtud nedostaneš.
Všichni, kdo vstoupí, jsou cítit strachem.
Ale ty tu hledáš naději.
Skryj své stříbro z mého dohledu.
Jaký člověk by se vydal do vlastního hrobu hledat naději?
Ten, co je zoufalý.
Turci vyhrožují, že zničí moje království.
Pokud bych měl moc, jako máš ty,
mohl bych je zastavit,
zachránit svůj lid a svou rodinu.
Jak šlechetné, lorde Napichovači.
Nebo Drákulo, syne ďáblův?
Mýlíš se.
Znamená to syn draka, ochránce nevinných.
A ví tvůj lid,
kolik nevinných jsi zabil?
Stovky?
Ano.
Ještě jednou mi zalži a rozříznu tě odshora dolů
a okusíš vlastní střeva.
Tisíce.
A když jsi je napichoval na kůl, co jsi cítil?
Hanbu? Strach? Moc?
- Odpověz! - Nic.
Necítil jsem nic.
Je to horší zločin, než ten samotný čin.
Tak proč prolévat krev, když to není pro potěšení?
Protože lidé se nebojí mečů.
Bojí se nestvůr.
Utíkají před nimi.
Zničím celou vesnici, ale zachráním jich desetkrát tolik.
Někdy svět nepotřebuje hrdinu.
Někdy potřebuje stvůru.
A ty si myslíš, že víš, jaké to je být stvůrou?
Nemáš ponětí.
Ale ukážu ti to.
Po staletí jsou tyto zdi mým žalářem.
Byl jsem zde zavřen tím, kdo mě proměnil.
Věčnost jsem čekal na muže tvé síly,
tvých schopností, tvé vůle, na muže, co zná cenu temnoty
a celé její síly.
Pokud budu tvou spásou,
ty budeš tou mou.
Napij se a okusíš mou moc.
Sílu stovky mužů.
Rychlost padající hvězdy, nadvládu nad nocí
a nočními stvořeními a schopnost vnímat jejich smysly.
- Vyléčí ti i těžká zranění. - Za jakou cenu?
Jakmile se napiješ,
tak tvá chuť po lidské krvi bude neukojitelná.
Ale pokud tři dny odoláš,
budeš se moct vrátit ke svému životu smrtelníka.
A možná zachráníš svůj lid.
A pokud se napiju?
Cena bude mnohem větší, než když jsi sem přišel.
Budu osvobozen tím, že učiním temnotě dobrou nabídku.
Staneš se jeho nádobou, tak jako já.
Budeš předurčen k tomu, abys ničil vše,
co ti je milé. Svou zemi, svůj lid.
Dokonce i svou manželku a syna.
Raději zemřu, než jim ublížit.
Tak to se obávám, že zemřeš.
Já ale i tak budu mít možnost
zabít toho, co mě zradil.
A jednoho dne mi budeš sloužit
v nesmrtelné hře o odplatu.
Tohle není hra!
Jak lépe bys mohl vydržet tu věčnost?
Tohle je rozhodující hra, princi.
Světlo proti temnotě.
Naděje proti zoufalství.
A celý osud světa
je tak v rovnováze.
Tak to mi bude velkým potěšením tě zklamat.
Pij.
Nechť hra započne.
Co teď?
Nyní
zemřeš.
Tati!
K něčemu to přeci jen bylo.
Připravit! Pal!
- Vrátil ses. - Vždy se vrátím.
Kde jsi byl?
Hledal jsem potřebnou sílu.
Jsi zpátky.
- Chtějí naše syny! - Nemůžeme bojovat! - Dobrý princ by jim je vydal.
Dobrý princ by tu cenu za mír zaplatil.
Ale já vám dávám své slovo,
že nás neporazí!
To oni přinesli do naší země válku
a zaplatí za to.
Pal!
Co?
Vyjednávání nevyšlo.
Neptejte se mě, co se tady dnes v noci stalo.
Udělal jsem jen vše, abychom byli v bezpečí.
Pokud tady zůstaneme, tak v bezpečí nebudeme.
Musíme jít do kláštera v Cozii. Leží v horách.
Děla sem nedostřelí.
Jen tak můžeme přežít.
Odchodu mnoha lidí si určitě všimnou.
Jakmile Mehmed zjistí, co se tady stalo,
půjde po nás.
Nové zprávy z Drákulova hradu. Vlad přemohl tisíc našich mužů.
Tak tedy pošlete 100 tisíc mužů. Povedu je.
Až pojedu do Evropy, budu mít jeho hlavu na svém kopí.
A jeho syn bude po mém boku.
Můžeme bojovat stejně jako naši praotcové.
Kolem průsmyku Borgo jsou lesy a hory.
- Asi čtyři až pět měsíců. - Měsíců ne.
Tuhle válku vyhraju během tří dnů.
Proč ne za dva? To by zanechalo dojem.
Napij se.
Co se děje?
Musím na vzduch.
Omlouvám se.
Nemysli si, že nevím, že mě sleduješ.
Mýlíš se.
Sleduju je.
Vědí, že je tady jeden z nich.
Jejich královstvím je noc,
krev je jejich potravou.
A někdo tvrdí,
že žijí tak dlouho, dokud mají potravu.
Ušetři mě těch nesmyslů.
Říká se, že ten, co utekl z hory, se skrývá za tváří člověka.
Pokud jsem ten člověk já,
tak s tím nožem nic moc neuděláš.
Jistěže ne.
Proč myslíš, že jsem tam zůstal?
Vím, že na této zemi nemůžeš
utíkat donekonečna.
A není
žádného konce.
Dovol, abych ti sloužil.
Drž se ode mě dál.
Ano, můj pane.
Naplň svůj osud.
Osvoboď mě.
Našli jsme ho na bojišti, ptal se po vás.
Mám zprávu od prince Vlada.
Doufá, že se vám ten pohled bude líbit.
- Mireno... - Tvoje jizvy zmizely.
Co se s tebou děje?
Já jsem to ze Zlomeného zubu, čeho se lidé bojí.
Žádný duch
ale něco jiného.
Ne! Nech toho!
Nechť Bůh potrestá toho, co ti to udělal.
Učinil jsem tak dobrovolně.
Tohle má být ta moc, co jsi hledal?
Proč?
Abych poslal Mehmedovi mrtvoly
místo našeho syna.
- Udělal jsi to pro nás? - Za dva dny budu zase normální.
Musím jen odolat.
Odolat? Čemu?
Čemu musíš odolat, Vlade? Pověz mi to!
Žízni.
Po krvi.
A co se stane, když se napiješ?
Tak se tím stanu navždy.
Neuděláš to, že ne?
Neudělám.
Přísahám, že tomu nepodlehnu.
Bůh ti odpustí.
Vlade, Mehmed se blíží.
Měli bychom se brzy přesunout.
Musíš se do kláštera dostat co nejrychleji to půjde.
- Ne. - Mehmedovi muži jsou blízko. Poslouchej mě.
Dorazím tam při západu slunce.
Slibuju.
Miluju tě.
Můj manžel souhlasí s vaší radou.
Odjedeme teď pod vaším dočasným vedením.
Cože? Kam se chystá Vlad?
Špehovat Turky.
Trvá na tom, že průzkum provede sám.
- Ne, to neudělám... - Je pozdě.
Už odjel.
Všichni mě poslouchejte.
- Připravte se k odchodu. - Připravte koně.
Povězte sultánovi, kde budou nepřátelé pohřbeni.
Poslouchejte...
Už jsme skoro tam.
Do týlu!
Mireno! Ingere!
Ti mniši nemohli postavit tu bránu o něco blíž, co?
Drž se za mnou.
To tě Turci nic nenaučili? Viděl jsem tvůj meč.
Ingere, utíkej.
A kdepak je teď tvůj princ?
Má paní...
Dimitriji.
V pořádku.
Je to dobrý...
Vlade...
Poslouchej mě. Poslouchej.
Ne.
Pojď ke mně, pojď.
Už nás nesmíš opustit, otče.
Nikdy.
Vždy na tebe budu dávat pozor.
K bráně!
Pokračujte!
Tudy!
Neměl ses od nás oddělit.
- Ať už jsi měl jakýkoliv důvod... - Ticho.
Ať vstanou!
Vstaňte, slyšíte?
Zvedněte se!
Turci se blíží!
Modlitby nás neochrání!
Myslíš, že to zvládneme?
Mehmedovi muži přijdou ze severu.
Zdvojnásobte hlídky.
Běž, udělej to.
Co je tam?
Něco, co doufám, že už nikdy nebudu potřebovat.
Pojď.
Muži tvrdí, že se z Vlada stala nestvůra.
Obávám se, že to jen rozšíří zvěsti o princovo černé magii.
Jen když jim to dovolíme.
Lidé se nebojí toho, co nevidí.
Pamatujete, když jste vstoupili do mojí armády?
Chtěli jste pozvednout meč a bojovat.
Když vám moji generálové zavázali oči,
nevěřili jste, že dokážete jít, aniž byste viděli.
Ale dokázali jste to.
Pojďte se mnou.
Váš sultán vás povede!
Princi Vlade,
upíři jsou proti slunci bezbranní.
A taky proti stříbru.
Kříž Krista už nad vámi nemá moc.
To znamená, že jste svůj osud zpečetil krví.
Dovolte, abych vás zabil, princi.
Prosím.
Dříve, než to udělá váš lid. Už se šeptá, čím jste se stal.
Můžete učinit pokání.
Měl bys utíkat, Luciane.
Je to pravda! Je to stvůra!
Ne!
Poslouchejte, je to váš princ.
Měl by mít šanci to vysvětlit.
Nechte to! Prosím!
- Zabijte tu stvůru! - Je to váš princ!
V jeho srdci je Satan!
Ne!
Běž! Mireno!
Snažil se nás všechny zachránit!
Odveďte ho do mého pokoje a zavřete dveře.
Ať se nedívá ven.
- Dobře. - Mami!
Tohle je vaše věrnost?
Váš vděk?
Hlupáci...
Myslíte si, že jste naživu jen proto, že umíte bojovat?
Jste naživu jen díky mně.
Kvůli tomu, co jsem udělal, abych vás zachránil!
To nejsi ty.
Vraťte se na svá stanoviště.
Věřte mi, že se máme čeho bát!
Pane, pokud jsi mě ještě neopustil,
dej mi alespoň sílu, abych mohl vzdorovat temnotě.
Dej mi sílu, abych v této zkoušce obstál ještě jeden den.
Prosím tě.
Prosím.
Jsi nemocný?
Jestli jsi nemocný, po tomhle ti bude lépe.
Děkuji.
Pojď sem.
Jednoho dne budeš skvělý vůdce.
Upřednostňuješ před sebou ostatní.
Když si pro mě Turci přijdou,
zastavíš je?
To proto jsi nemocný, že?
Abys mě zachránil?
Ano.
A udělal bych to znovu.
Jsou blízko.
Brzy vyjde slunce.
A tehdy přijdu o svoje schopnosti.
- Pokud tuhle válku nevyhrajeme... - Budu bojovat po tvém boku až do smrti.
Tvá smrt by pro mě byla konec.
Udělali jsme to, co by udělali všichni rodiče.
Chránili jsme naše dítě. Všechny děti v království.
Možná naším osudem v tomto životě není vládnout.
Pamatuješ si na náš manželský slib?
"Proč v tomto nebo příštím životě myslet odloučeně..."
"...když se člověk rodí znovu?"
"Ti, kteří čas potřebují, ho vždy mají nedostatek."
"Ale pro ty, kteří milují,"
"trvá věčně."
Ne!
Držte pozice!
Vydržte!
Držte pozice!
Pal!
Mehmed!
Kde je?
Pal!
Natáhnout!
Pal!
Najdi otce, běž!
Kde je?
Utíkejte klidně dál, jestli chcete.
Mami!
- Nech mě! - Ne!
Mireno...
Mami! Prosím!
Ingere!
Ne!
Prosím, neopouštěj mě.
Bez tebe to nedokážu.
Mireno...
Jako upír je můžeš zastavit.
Napij se mojí krve.
Ne...
Nemohu ti vzít život.
Můj život je už ztracen.
- Ale život našeho syna není. - Ne...
Miluju tě.
Udělej to.
Prosím.
Udělej to.
Ne!
Chceš odplatu?
Pij.
Teď už vím, že Peklo existuje.
Stejně tak vím, že existuje Nebe.
Ale tento svět, ani ten příští nás nerozdělí.
Uctím tvou oběť a slibuji ti, že náš syn bude v bezpečí.
Ze všech zemí, co mám,
mám tuhle nejméně rád.
Podívejte se na východ.
Mělo by vyjít slunce, nebo ne?
Co to je?
Princ.
Blíží se.
Myslel jsem, že je vás moc.
Teď si myslím, že je vás málo.
Vím, že máš slabost
pro stříbro.
Otče!
Čeká na tebe.
Jsi pomalejší a slabší, bratře.
No tak, vezmi si ho.
Tohle má být ta stvůra, která vyděsila moje muže?
Jsi čím dál víc vyčerpanější.
Pověz mi...
Jak dlouho tady můžeš zůstat?
Tak dlouho, než odstraním tvé jméno z učebnic dějin.
Otče!
Podívej se naposled na svého otce.
- Ne! - Podívej, jak je ubohý. - Ne!
Nech toho, prosím!
Pokud bych ti do srdce zabodnul kůl,
zabilo by tě to.
Jako kohokoliv jiného.
Smrt...
...hodna...
- ...Napichovače. - Ne!
Otče!
Tak se už nejmenuju.
Jmenuji se Drákula,
syn ďábla.
Je po všem, jsem tady.
- Ty starý kozle. - Necítím se starý.
- Kolik jich přežilo? - Nikdo, tedy kromě tvého syna.
Překážka, bez které se teď už obejdeme.
Co jsem ti opakoval
stále dokola, když jsi byl ještě chlapec?
Princ musí sloužit svému lidu.
- Ingere. - To to nechápeš?
Už jsou všichni našimi nepřáteli.
Když je mrtvý,
budeš svobodný.
Zapomněl jsi,
kdo jsem?
Nechte ho.
Pojď se mnou.
Pojď.
Prosím.
Zpátky!
Ingere, prosím, prosím, pojď.
Nechci tě opustit.
- Musíš s ním jít. - Ne!
Drž se u něj.
Prosím.
- Prosím... - Nikdy nezapomeň, že tě mám rád.
Nikdy.
- Běž! - Ne!
Běž!
Ne!
Postarej se o něj.
Ne!
Otče!
Ne!
Je v bezpečí, Mireno.
Turci nikdy nedobyli hlavní města Evropy.
Princ Vlad, zvaný Drákula, byl hrdina.
Ale není na žádných obrazech, nikdo mu nevytvořil sochu.
Já jsem jeho odkaz.
Díky jeho oběti jsem se naučil, že i po té nejtemnější noci
znovu vysvitne slunko.
Pij, mistře.
Pokud je srdce dost silné,
duše se zrodí znovu.
S každým novým dnem...
Život za životem...
Věk po věku...
Navždy.
Překrásné.
Květiny, má paní.
Má paní?
Odkud jste?
Z daleka.
Přeji dobrou noc.
"Proč v tomto nebo příštím životě myslet odloučeně..."
"...když se člověk rodí znovu?"
To je má oblíbená báseň.
Je o tom,
že jedna duše hledá druhou.
Jmenuji se Mina.
Vlad.
Nechť hra započne.
www.neXtWeek.cz
Přeložil: Bac Korekce: Clear