Ova priča se zasniva na mojim sećanjima...
na jednog veoma neobičnog mladog čoveka sa kojim sam bio u kontaktu s vremena na vreme.
U leto 1919. godine, dok sam prolazio kroz Chicago na svom putu ka Dalekom Istoku...
moj prijatelj, Elliott Templeton...
koga sam poznavao još iz Londona i Pariza...
pozvao je na večeru mene, njega i njegovu sestru, gospođu Bradley.
Večeru su priredili u jednom od onih mondenskih klubova...
koji su bili tako čest motiv američke ikonografije...
u ranim danima posleratnog buma.
Dobro veče, gospodine. -Dobro veče, sto gospodina Templetona?
Izvolite, gospodine. -Jesu li oni tu?
Otišli su da se osveže, gospodine.
Uf, tu si ti. -Jeste li za suvi martini, gospodine?
Prohibicija! Kakva besmislica! -Elliotte!
Da, draga? -Ko je taj čovek koga si pozvao na večeru?
Morala sam u poslednjem trenutku da pozovem i Sophie, da nas ne bi bilo 13.
To je jedan engleski pisac. Sasvim je u redu. U stvari, prilično je slavan.
Zato se pretvaraj da si čula za njega, iako nisi.
To je previše. Uzmi druge čaše.
Elliotte, nemoguće da su svi ti koje pozivaš nekakvi pisci.
Naravno, draga moja. Danas je sve više pisaca.
Pa, u Engleskoj sam u visokom društvu sretao čak i glumce i glumce.
A, evo i njega.
Dragi moj prijatelju, baš mi je drago što te vidim.
Zdravo, Elliotte. -Dozvoli da ti predstavim svoju sestru, gospođu Bradley.
Louisa...
Louisa, draga.
Ovo je gospodin Somerset Maugham?
Kako ste, gospodine Maugham? Čast nam je što ste ovde sa nama.
Hvala vam. Veoma mi je drago što sam ovde.
Šta ti, uopšte, radiš u ovom neprosvećenom gradu?
Ja... samo sam u prolazu. Ali sam ja mislio, Elliotte, da ti nikad nećeš otići iz Pariza.
Pa i zašto bih? Da budemo iskreni došao sam ovamo samo da bih video sestru i sestričinu, Isabel.
Nisam dolazio ovamo još od kraja rata.
Nadam se da nemaš ništa protiv, nekoliko mlađih ljudi će nam se pridružiti na večeri.
Ali, možemo mi i ranije da odemo.
Zašto bi mi smetalo? Ja volim mlade ljude ako su lepi za oko.
Uzgred, upoznaćeš se i sa mladićem za koga se moja sestričina verila.
Zove se Larry Darrell. i, slobodno vam mogu reći da se ni najmanje ne sviđa Elliottu.
Nemam ništa protiv njega, samo što je skroz švorc.
Ni za moju sestru se ne može reći da je bogata. Potreban joj je svaki dolar.
Evo, ovog jutra sam rekao... -Da li moraš gospodina Maughama da gnjaviš...
našim porodičnim problemima. -Ne možemo svi biti milioneri, Elliotte.
Nema čak ni posao. -Naći će već neki, je l' tako?
On ne želi nikakav posao. -Zašto?
Zato što je lenj k'o buba.
To mora da je šok za tebe koji nisi zaradio ni jedan peni u životu.
Možda nisi primetio, dragi moj prijatelju, ali ja nisam običan čovek.
Koktel? -Da, molim.
Za napredak čovečanstva industrija je esencijalna.
Ne vidim ni jedan razlog zašto taj mladić za koga se moja sestričina verila...
ne bi prilagodio običajima svoje zemlje.
Ah, evo i moje sestričine.
O, mama.
Zdravo, Isabel. -Zdravo.
Gospodine Maugham, ovo je moja ćerka, Isabel. -Kako ste?
Gde je Larry? -Kasni.
O, jadničak, pretpostavljam da je, opet, sinoć zaboravio da navije sat.
Sa Larryjem se nikad ne zna.
Nego, mama, sve si karte pomešala... -O, Sophie, draga.
Zdravo, Sophie. -Ovo je Sophie Nelson. Gospodin Somerset Maugham.
Sophie je naša susetka na selu. -Kako ste?
Divno izgledaš, Sophie. -Stvarno. Je l' da?
Izvinite. Dođi ovamo. Hoću dobro da te pogledam.
Sophie.... Sophie, prelepa si.
To je zbog haljine. Stvarno nemaš ništa protiv što sam je obukla?
Naravno da ne. Ako ti se toliko sviđa, poklanjam ti je.
Oh, Isabel, to je strašno lepo od tebe.
Kakvo će to biti iznenađenje za Boba da me jednom vidi pristojno obučenu.
O, i sama znaš da je Bob toliko zaljubljen u tebe da čak ni ne primećuje šta si obukla.
Nije on ništa više lud za mnom nego što sam ja za njim.
Mislim da nikad niko nikog nije voleo kao što ja volim njega.
Zar nije božanstveno biti živ? -Jeste.
Ćao. -Zdravo, Gray.
Smem li da vas prekinem? -Naravno.
Zdravo.
Divno izgledaš. -Stvarno tako misliš?
Zdravo, Sophie. -Zdravo.
Mogu li vas ponuditi pićem, gospođice... gospođice Nelson, zar ne?
Da, Sophie Nelson. Baš bi mi prijalo.
Ne. Biće bolje da ne uzimama.
Zašto, šta nije u redu sa koktelima? -Oh, ništa.
Samo sam obećala Bobu da neću piti.
Ko je Bob? -Moj momak. Ne voli kad ja pijem.
Misli da preterujem sa koktelima.
Koji je Bob? -O, nije ovde. Radi.
Rešio je da završi pravo.
Svratiće kasnije da me odveze kući.
Hoćete li jedno od ovih? Da me sad vidi moj sluga Josef...
dajem vam časnu reč, odmah bi se onesvestio.
Vi ste dobar prijatelj gospodina Templetona, zar ne?
Pa, ne bih baš tako rekao. Elliott nema pravih prijatelja samo poznanika.
On je užasan snob, zar ne. -Jeste, grozan.
Ali je drag i velikodušan. Ljudi mu se smeju iza leđa...
ali jedu njegovu hranu i piju njegovo vino.
Gospodine Maugham! Gospodine Maugham, sešćete pored majke.
Sophie, ti ćeš pored Graya, skroz na kraj stola.
Zajedno ćemo. -Gospodin Maugham, gospodin Maturin.
Isabel... Večera, dragi moj prijatelju. -Da?
O, da.
A... ko je gospodin Maturin?
O, Gray. On je naš milioner.
Njegov otac je veliki broker i svi smo ponosni na njega.
Diže nam cenu, ali je dobar.
Znam nekoliko devojaka koje se ne bi libile ni da ubiju samo da ga se dočepaju.
Nemaju nikakve šanse. -Zašto?
Toliko je zaljubljen u Isabelu da ne vidi ništa drugo.
Razumem. A ona voli Larryja Darrella.
Pretpostavljam da to malo komplikuje stvari.
Komplikuje ako ste principijelni kao Gray.
Ni Larry nije ovde?
O, da. Evo ga, upravo ulazi. Eno, baš tamo. Pogledajte.
Hajde. Večera.
To je taj mladić o kome pišem.
On nije slavan.
Može biti da, kad se njegov život bude završio...
ne ostavi trag o svom boravku na ovoj zemlji....
veći od kamena koji bačen u reku ostavi na površini vode.
Pa, ipak, možda će način života koji je on izabrao za sebe...
imati sve veći uticaj na ljude njemu slične...
tako da će, možda, mnogo posle njegove smrti...
biti shvaćeno da je u ovom vremenu živeo...
jedan izvanredan čovek.
Baš kasniš, Larry.
Izvinjavam se. -Sophie, gde je gospodin Maugham?
Očigledno, Larry još nije naučio da je tačnost majka svih vrlina.
Elliotte. Gospodine Maugham, ovo je Larry Darrell. -Kako ste?
Kad ćemo početi sa večerom... -Gospodin Maugham je romanopisac.
O? -Slobodno vam mogu reći da...
je Larry veoma glup i neobrazovan.
Ne razume se ni u šta drugo osim u letenje.
Ali kada se vrati izgleda tako lepo u svojoj uniformi...
da bih mogla da kampujem na njegovom pragu sve dok ne pristane da se venčamo.
Konkurencija je velika. -Ne verujte joj ništa, gospodine Maugham.
Isabela nije loša devojka samoje grozna lažljivica. -Večera.
O, da. -Ja sam vas već video ranije.
Da? Kada?
Nešto sam istraživao zbog posla pa sam morao u biblioteku.
Video sam vas tamo, kad sam ušao, rano jutros.
Kad sam se vratio sa ručka i dalje ste bili tamo.
Iskreno da vam kažem, zaboravio sam na ručak. -Ne mogu a da se ne divim...
snazi vaše koncentracije. -Takva je bila knjiga.
Dragi moj prijatelju, ti ideš na kraj stola do moje sestre.
Zdravo, Gray. -Ćao.
Nego, otac mi reče da si odbio onaj kancelarijski posao.
Oh, Larry, zašto si to uradio?
Razmislio sam i shvatio da bih bio veliko razočaranje za Grayovog oca.
Zato sam i odlučio da odbijem. -Žao mi je, stari moj.
Bilo bi fenomenalno da radimo zajedno.
Ćao, braonooka. Izgleda kao da te neki visoki, tamni pravnik večeras izbegao.
Baš bih volela samo da proba to da uradi.
Vi ste stari prijatelji? -Odrasli smo zajedno.
Nekad sam igrala hvatača u njegovom bezbol timu.
Mislili smo da možemo da dobijemo bilo kojih deset naših vršnjaka.
Pa, jeste li mogli? -Pokušali smo.
O, evo stiže i moj mladić.
Tu si ti. -Zdravo.
Ovo je gospodin Maugham. Bob McDonald.
Kako ste, gospodine? -Kako si ti?
To je taj koji, izgleda misli da želi da se oženi sa mnom.
Ne znam zašto, ali tako je.
Jednostavno sam lud za njom.
Ne bih volela d to on zna, ali među nama...
volim ga više nego sebe.
Hajde da plešemo.
Zdravo, Isabel. -Zdravo.
Larry, zašto mi nisi rekao da ti je gospodin Maturin ponudio posao?
Šta?
Larry, zašto mi nisi rekao...
da ti je gospodin Maturin ponudio posao?
Odgovori mi. Odgovori mi.
Mislio sam da je bolje da ti ne kažem dok ne donesem nekakvu odluku.
Ljuta si? -Dragi, to je ono najgore kod tebe.
Koliko god da si kriv, čovek ne može stvarno da se naljuti na tebe.
O, stvarno?
Da li si videla kako me je ujka Elliott gledao za vreme večere?
Na kraju krajeva, Larry, muškarac mora da radi.
Što više to odlažeš posle će ti biti sve teže.
Imam neku blesavu ideju da želim da radim nešto više u svom životu a ne samo da prodajem obveznice.
Dobro, onda.
Radi kao pravnik. -Ne želim ni to.
A šta, onda, želiš?
Ne znam.
Da dangubim, možda.
O, Larry, ne šali se.
Ovo je ozbiljno.
Ne šalim se. I ja mislim da je ovo veoma ozbiljno.
Nikad ne bih poželeo da te razočaram.
Ali, već si me razočarao.
Znaš da te volim.
Volim i ja tebe, Isabel.
Vidi, Larry, hajde da budemo razumni.
Muškarac mora da radi. To je stvar samopoštovanja.
Ovo je mlada zemlja i dužnost svakog čoveka je da učestvuje u njenim aktivnostima.
Kao što je Grayev otac rekao pre nekoliko dana...
započinjemo novo doba koje će učiniti da nam prošlost izgleda beznačajna.
Rekao je da ne vidi kraja našem napretku...
i da ćemo do 1930. biti najveća i najbogatija zemlja na svetu.
Zar ne misliš da je to strašno uzbudljivo? -Strašno.
Mladom čoveku se nikad, do sad, nisu otvarale ovakve mogućnosti.
Ja... Mislila sam da bi ti bio ponosan da budeš deo toga.
To je tako lepa avantura.
Siguran sam da si u pravu, Isabel.
Armourovi i Swiftovi će pakovati više i bolje meso...
McCormickovi će postati bolji žeteoci...
Henry Ford će proizvoditi više, kboljih automobila...
i svi će biti sve bogatiji i bogatiji. -Šta tu nije u redu?
Ništa.
Baš ništa. Samo... samo izgleda da me sedenje u kancelariji...
i zgrtanje para ne interesuje onoliko koliko bi moralo.
O, Larry ne pričaj gluposti. Ne možeš živeti bez novca.
Ali, ja imam malo, i to mi daje priliku da radim ono što hoću.
Samo mi otežavaš stvari.
Izvini, draga. Ne bih ja kad bih mogao drugačije.
Možeš drugačije.
Da?
Mrtvi izgledaju užasno mrtvi kad su mrtvi.
Šta to treba da znači? -Baš to.
Da li si strašno nesrećan, dragi?
Ne. Jedina stvar koja me čini nesrećnim to je kad tebe činim nesrećnom.
Mislim da nikad neću naći svoj mir dok se sam ne uverim u neke stvari.
Jako teško mi je da ti to objasnim. Čim bih pokušao, bilo bi mi neprijatno.
Kažeš sam sebi, ''Ko sam ja da razbijam glavu onim, ovim ili nečim drugim?
Zar ne bi bilo bolje da idem utabanom stazom...
i prepustim se onome što dolazi?''
A onda se setim...
momka kojeg sam poznavao.
Samo minut ranije bio je pun života...
a onda...
je bio mrtav.
Video sam mnoge kako umiru ali je ovo bilo drugačije.
Ovo je bilo poslednjeg dana rata, gotovo poslednjeg trenutka.
Mogao je da se spase, ali nije.
Spasao je mene... i umro.
Tako, sad njega nema, a ja sam ovde, živ.
Zašto? Sve to je sasvim besmisleno!
Ne možeš onda a da se ne zapitaš šta je život...
da li ima ikakav smisao, ili je to samo jedna glupa greška.
Ne znam šta da kažem. Ovo je tako neočekivano.
Larry, misliš li da bi ti pomoglo kad bi otišao na neko vreme?
Mislim da, verovatno, bi. -Onda, zašto ne odeš?
Zbog tebe.
Larry, budimo iskreni jedno prema drugom.
U tvom životu, trenutno, nema mesta za mene.
Da li to znači da želiš da raskinemo veridbu?
Ne, ludice, to samo znači da sam spremna da te čekam.
Može da potraje i godinu ili više.
Nije važno.
Može da bude i kraće.
Šta si mislio, gde da odeš?
Gde?
Za početak sam mislio da odem u Pariz.
Nekoliko puta sam bio tamo na odsustvu.
Ni sam ne znam zašto, ali sam sam sebi utuvio u glavu...
da će se tamo, sve što se zbrkalo u meni...
raščistiti.
Zanimljiv je to grad.
Daje ti osećaj kao da možeš da razmisliš o svemu do kraja.
Mislim da ću tamo moći sebi da razjasnim sve što me muči.
A ako ne budeš mogao?
Bataliću to kao beskorisno, vratiti se nazad u Chicago...
i prihvatiti prvi posao na koji naletim.
Draga moja... -Oh, Larry...
Volim te.
Mnogo te volim.
Nikad neću moći da shvatim...
zašto se Isabeli više sviđa taj mladić nego fini momak kakav je Gray.
Pa, priznajem da dobro izgleda, i da mu je odelo taman....
Ali, zamisli samo mogućnost da se uključiš u
posao sa Grayem i njegovim ocem od samog početka.
Isabel!
Vratila si se ranije kući?
Da.
Šta je bilo? -Ništa.
Gde je Larry? -Otišao je. Zdravo, mama.
Jesi li razgovarala sa njim? -Jesam.
Smem li se usuditi da pitam za ishod? -Otišao je u Evropu.
Obećala sam mu da ću ga čekati. -Šta će, pobogu, da radi po Evropi?
Da lenčari. -Lenčari? Ne budi smešna, Isabel!
Tako mi je rekao. -Stvarno, više nemam strpljenja za tebe.
Da imaš imalo pameti raskinula bi tu veridbu istog trena na licu mesta.
Šta ja tu mogu? Volim ga.
Dođi ovamo.
U redu je.
Pa, stvari mogu biti i mnogo gore.
O, bogu hvala. Merci, Joseph.
Baš sam rekao, Louisa, stvari mogu biti i mnogo gore.
Samo sedite. Ne vidim, kako?
Jadna moja Louise, ti uopšte nemaš mašte.
Kad si mlad, tvoja osećanja su jaka ali nisu baš dugotrajna.
To je najobičnija zabluda da razdvojenost čini ljubav jačom.
Sa Larryjem koji je daleko i Grayem koji je na dohvat ruke...
ne vidim zašto se Isabel ne bi udala za njega u roku od godinu dana.
Predugo si bio van Amerike, Elliotte.
Zaboravio si da se u ovoj zemlji devojke ne udaju samo zato što to njiihove majke...
ili, čak, njihovi ujaci traže to od njih.
To baš i nije nešto čime se treba ponositi.
Na osnovu svog tridesetogodišnjeg iskustva mogu ti reći da su brakovi sklopljeni...
usled ispravnih pogleda na položaj i bogatstvo uvek imali svojih prednosti nad brakovima iz ljubavi.
U Francuskoj, koja je, ipak...
jedina civilizovana zemlja na svetu...
Isabel bi se udala za Graya netrepnuvši.
A onda, posle par meseci, ako je i dalje zaljubljena u Larryja...
Sad je dosta. Znam tačno šta hoćeš da kažeš i to mi se, uopšte, ne dopada.
To je jedna od stvari koje nikad neću shvatiti kod tebe, Louisa.
Iako si pola svog života živela u diplomatskim krugovima...
u pola svetskih prestonica...
i dalje si ostala nepopravljiva Amerikanka.
Ne dešava se često da mi udeliš kompliment, dragi.
Ovo i nije bio kompliment. -Znam.
Mislim da ću da idem u krevet. Elliotte, hoćeš ti zaključati vrata? -Da, draga.
Laku noć, gospodine Maugham. Laku noć.
Večeras si samo sipao svetske mudrosti, Elliotte.
A kad nisam?
Ne smeta mi da ti priznam da osećam prikrivene simpatije prema tom momku.
Mlad je i hoće još da proživi...
pre nego što se smiri i oženi.
Vrlo prirodno i sa punim pravom.
Paziću na njega u Parizu.
Naravno, preko okeana će ploviti 'Aquitanijom'.
Poznajem kapetana.
Postaraće se da Larry sedi za njegovim stolom ne bi li ipoznao prave ljude.
Potražiću mu stan u nekom, stvarno malom kvartu.
Učiniću ga ponosnim.
Prirediću neku zabavu u njegovu čast.
Previše Amerikanaca, kada ode uPariz...
upadne u pogrešno društvo.
Onda shvate da ne postoji način da se iščupaju odatle.
Daću mu svog vozača, Marcela, da ga vozila u Rollsu...
Ja prezirem provinciju...
ali, avaj, svi Amerikanci su rođeni turisti...
i nema sumnje da će i on hteti da ide u razgledanje pejzaža.
Bilo bi savršeno kad bih mogao da mu nađem...
neku stariju ženu da ga uzme u svoje okrilje.
Princezu Novemali, na primer.
On je mlad i zgodan je.
Mislim da bi ona odmah pala na njega.
U svakom slučaju, što ga više zaposlim...
imaće manje vremena da razmišlja o Isabeli.
Ima li nešto za Laurenca Darrella?
Ovaj telegram je stigao prekjuče. -Hvala.
Prošli su ovuda, pre godinu dana.
Izvinite. Pardon. Kad stiže parobrod iz Aquitanije?
U 11:30, gospodine. -Hvala.
Vous parlez anglais? -Da, naravno.
Larry! Larry!
O, Larry!
Larry, nedostajao si mi.
Mnogo si mi nedostajao.
Smem li da pitam kako je znao da dolaziš?
Isabel mu je poslala telegram sa broda.
Jesu li i dalje vereni? -Koliko ja znam, jesu.
Šta je sa Grayom Maturinom? -I daje se nada.
Mislim da nisi baš najbolje ovo odigrala, Louise.
Nikad nisam bila dobra u kartama.
Mama, evo ga. -Baš lepo od tebe što si došao.
Drago mi je što vas vidim. Dobar dan, gospodine Templeton. -Kako si?
Ujka Elliotte, može li Larry da nam se pridruži na večeri?
Koliko ja znam, Larry ne večera van kuće. -Večeras hoće, zar ne?
Naravno. -Baš lepo od tebe. Siguran sam da će ona biti oduševljena.
Naći ćemo se kod kuće. Taksi! Taksi!
Idemo, dragi. Imam milion stvari da ti kažem.
Bojim se da nemam ništa dobro da ti kažem o tom mladiću, Louisa.
Kad je prvi put bio u Parizu...
zbog Isabele, ja sam ga pozvao na ručak....
da upozna vrstu ljudi koju bi trebalo da zna.
Rekao mi je da nikad ne ruča. -Verovatno i ne ruča.
A onda, kad sam ga pozvao na večeru, rekao mi je da ne može da dođe...
zato što nema večernje odelo.
Da doživim sto godina, nikad neću shvatiti...
kako bilo ko njegovih godina može da dođe u Pariz bez večernjeg odela.
Možda, jednostavno, nije hteo.
To je najgluplji mogući razlog...
da bi se odbio poziv na večeru koji sam ikad čuo u životu.
A gde on živi? -Nemam pojma.
Isabel mu je pisala na American Express.
Kao da je trgovački putnik, ili učitelj na odmoru.
Ja, lično, verujem da živi u Latinskoj četvrti sa nekom dropljom....
koja je tačno ono što on i zaslužuje.
Bojim se da ćeš morati da ga priznaš da je on jedan od tvojih neuspeha, Elliotte.
Možda ćete iznenaditi, draga moja, kad ti budem rekao....
da sam već to i uradio.
Dobar dan, gospođo.
Previše brzo priča, ništa je ne razumem.
Kaže ti da je to stari, francuski običaj.
Svako mora da nosi mladicu ljiljana iz doline kad dođe Prvi Maj.
To je simbol sreće. -Hvala, gospođo.
Hvala. -Prvi Maj. Zamisli, već je maj.
To znači da sam ovde već skoro mesec dana.
O, nemoguće. Kao da si juče stigla.
I dalje ne znam šta si ti ovde radio.
Reci mi, Larry. Znaš i sam da umirem od želje da znam.
Ništa uzbudljivo. Putovao sam naokolo, mnogo čitao...
išao na Sorbonu, na predavanja i tako dalje.
Da li si našao unutrašnji mir koji si tražio?
Ne, ali po prvi put počinjem da gledam na stvari pod pravim uglom.
Šta to znači?
Prilično je teško za objasniti.
Čak i kad bih pokušao, verovatno bi se naljutila na mene.
Šta misliš koliko će te još dugo to držati?
Ne znam. Ne znam. Teško je reći.
I, kad se sve završi, šta ćeš da radiš sa svom tom mudrošću?
Ako ikad steknem neku mudrost, pretpostavljam da ću biti dovoljno mudar pa ću znati šta ću s njom.
Znaš šta kaže ujka Elliott? -Ništa u moju korist, verujem.
Kaže da imaš negde neko malo, slatko skrovište.
Dođi sama da se uveriš. Slatko, malo skrovište je tu, u blizini.
Dobar dan, gospodine Darrell.
O, dobar dan, Etienne.
Gospodine Darrell. -Gospođa Duval, gospođica Bradley.
Dobar dan. -Gospodin Jacques Duval.
Jesi primetio kako su me gledali? -Uništavaš mi ugled, eto šta radiš.
U redu?
Ovde živiš?
Ne sviđa ti se? -Ne.
U redu je. Meni odgovara.
Jesi li za kafu?
Larry, kako možeš da sediš ovde, u zavetrini...
dok Amerika prolazi kroz najveću avanturu koju je svet ikada video?
Već godinu dana si ovde, godinu dana van svog miljea.
Ne možeš ovako dangubiti zauvek, ili, možda, možeš?
Sve je moguće. -A šta je sa mnom?
Zar ti, uopšte, nisam važna?
Strašno si mi važna, Isabel.
Volim te i želim da se udaš za mene. -Kada? Za 10 godina?
Ne, odmah. Što pre, to bolje. -S čim?
Zarađujem $3.000 godišnje. -Oh, Larry.
Mnogi ljudi žive i sa mnogo manje.
Ali, ja ne želim da živim sa $3.000 godišnje.
Nikad nisam, pa ne znam zašto bih sad.
Mogli bismo da odemo na Kapri, na medeni mesec.
Na jesen bismo mogli do Grčke.
Sećeš se kako smo pričali o tome da putujemo zajedno po svetu?
Naravno da želim da putujem.
Ali, ne tako. Jeftini restorani, trećerazredni hoteli...
Pored toga, želim i decu, Larry.
Dobro, draga. Povešćemo ih sa nama.
Larry, ti si tako nepraktičan. Nemaš pojma šta tražiš od mene.
Ja sam mlada. Hoću da se provodim, da radim sve što rade i ostali.
Ne bismo imali prijatelja.
Isabel, ne preteruj.
Radićemo sve što poželiš i to ćemo raditi zajedno.
Slušaj me, dragi. Da nemaš ni prebijene pare...
i da imaš posao kojim zarađuješ $3.000 godišnje, udala bih se za tebe bez oklevanja.
Kuvala bih ti. Nameštala krevet.
Ne bi me bilo briga šta ću da obučem. Mislim da bi mi bilo lepo...
jer bih znala da je samo pitanje dana kad bi stao na svoje noge.
Ali, ovo znači da bismo ceo svoj život proživeli tako, da ne bismo imali čemu da se nadamo.
Previše tražiš od mene.
Oh, Larry, imao si dovoljno vremena.
Za tvoje dobro, molim te, da se vratiš kući sa nama.
Kad bih se vratio ne bih te usrećio.
Vidiš, ti zaboravljaš da je ono što ja strašno želim je da učim...
kao što, na primer, Gray želi da zarađuje novac.
Došao sam ovamo jer sam bio nemiran...
i jer mi je u glavi bila zbrka.
Došao sam jer sam tražio odgovore na mnoga pitanja.
Neke sam i pronašao.
Druge možda nikad neću naći. Ali, ne mogu sad stati.
Znam da ti ovo zvuči nejasno i trivijalno u poređenju sa...
pa, recimo, u poređenju sa svim onim što se danas dešava kod kuće.
Znam da sam postao jako težak.
Ali, ja sad ne mogu da stanem, Isabel. Jednostavno, ne mogu!
Ali, šta bi bilo sa Amerikom kad bi svi radili isto što i ti?
Odgovor na to ti je da ne osećaju svi ono što ja osećam.
Na svoju sreću, većina ljudi je usredsređena samo...
da sledi neke ustaljene puteve i da uzima stvari zdravo za gotovo.
Kako bih voleo da i ja mogu tako.
Ali, znam, ako pokušam, napraviću zbrku i od tvog i od svog života.
Ali...
kuda sve ovo vodi?
Ne znam.
Može biti da će, kad prođem sve ovo...
imati šta da ponudim ljudima i da će oni to rado prihvatiti.
To je samo mogućnost. Ali, čak i ako ne uspem...
neću biti ništa gori o bilo koga drugog koji je pokrenuo neki posao...
pa nije uspeo da ga razradi.
Onda više nemamo šta jedno drugom da kažemo.
Izvoli.
Isabel.
Stavi ovo na drugi prst, molim te.
I dalje smo prijatelji? -Naravno.
Hoćemo li?
Hajde, igraj. Igraj.
Ne verujem.
Louisa, da li shvataš da, za ova dva meseca koliko smo ovde, ja nisam pobedio ni jedan put?
Ko pobeđuje? -Ja.
Dobro.
Moram priznati da Isabel dobro podnosi sve ovo.
Da li ti je ispričala šta se tačno desilo?
Samo to da su Larry i ona pričali i došli do zaključka da su pogrešili.
Da li je pisala Grayu? -Ne bih znala. Nemam običaj da otvaram njenu poštu.
Ako mene pitaš, dobro se izvukla-
Nema nikakve sumnje da je postojala jaka fizička privlačnost...
ali, to je bilo sve... -Evo je.
Laku noć, mama. -Laku, noć, draga. Nemoj dugo.
Ne zaboravi da ujutru moramo da uhvatimo parobrod. -Pa...
baš si se doterala.
Izgled da izlaziš negde. -Da.
Gde? -O, nigde određeno.
Larry i ja idemo do grada. -Larry?
Pomislili smo da bi bilo lepo da provedemo zajedno poslednju noć.
Pretpostavljam da si htela reći 'veče'.
Šokiran sam. Da ima trunku pristojnosti nikad te ne bi pitao tako nešto.
Ali, nije on mene ni pitao. Ja sam njega.
Trebalo bi da joj zabraniš da ide. -Hoćeš li me poslušati ako ti zabranim, Isabel?
Ne, draga. Neću.
U tom slučaju, mislim da nema nikakve svrhe zabranjivati ti.
Lepu je haljinu obukla.
Nisam primetio da su joj leđa sasvim gola.
Nikad mi nisi bila tako lepa.
Pa, pretpostavljam da je ovo kraj.
Hoćeš li da uđeš na poslednje piće?
Hoću.
Kasno je. Bolje je da pođeš.
O, Larry. Za ime božije, idi!
Molim te, Larry.
Larry.
Ujka Elliotte!
Bila je to sjajna predstava, draga moja!
Ostavio sam vrata odškrinuta.
Hoćeš li piće?
Pretpostavljam da bi ti prijalo.
Misliš da si strašno pametan, zar ne?
Ne mislim. Ja to znam.
Hajde, hajde, dete. Urazumi se.
Pretpostavljam da si nešto nameravala.
Čak je i tvoja, stara majka, primetila da si svojim...
večerašnjim izlaskom sama sebi nanela bol.
Grozan si.
Ali nisam budala, anđele moj.
Da li je moja pretpostavka tačna da si mislila da će se, ako uspeš da ga uvučeš ovamo...
ono skoro neizbežno, neizbežno i dogoditi?
Niko to ne bi rekao delikatnije.
Oboje znamo kakve su posledice...
kad jadna devojka skrene sa uskog puta vrline. -Znamo li?
Peretpostavljam da bi, da je tvoj beskrupulozni plan uspeo...
nedugo posle tvog povratka u Chicago...
onaj bednik Larry dobio pismo od tebe...
u kome piše da se odmah vrati nazad i učini te poštenom ženom.
Možeš biti strašno neprijatan, samo kad hoćeš, ujka Larry.
Znam. To mi je jedan od talenata koji posebno negujem.
Kad si rešila da završiš s tim?
Kad sam ga pogledala u oči videla sam...
da nema predstavu da sam mu pripremila klopku...
Nisam mogla sebi da dozvolim da izvedem tako prljavu prevaru.
Jednostavno, nisam mogla.
Pretpostavljam da je to ona moja bolja polovina.
Gluposti. To se u tebi samo probudio instinkt srednjeg Zapada.
Bila bi ljuta na sebe da si se udala za njega.
Ne znam. -Veruj mi. Kad bi on ostao sa ove strane Atlantika...
ne bi te više interesovao kao ni lanjski sneg.
Veruj svom, ujka Elliottu.
To je jedan veoma pametan stari momak.
Gospodine Maturin, torta.
Izvolite nož, gospođice Isabel... izvinite gospođo Maturin.
Šta ću s njim? -Hej, Gray, uključi se. I ti si u tome.
Ja ću vam reći šta, Isabel. Uhvati je za ruku, Gray.
Sa velikim zadovoljstvom. Znaš, ovo je najlepše venčanje na kom sam ikad bio.
Trebalo je o ovome ranije da razmišljamo. -Oh, ujka Elliotte...
kako mlade seku tortu u Francuskoj?
Nožem, draga.
Sad, pomisli želju, Gray. -Nemam šta. Već mi se ispunila.
Znaš, nikad nisam mogao da shvatim zašto bi...
pored toliko slobodnog mesta na svetu neko namerno odabrao...
da živi na srednjem zapadu?
Kako se, za boga miloga, ovo zove?
Ide li samo? Ili ide sa još nečim?
Šta je to? -Može biti viljuška za turšiju.
Viljuška za turšiju? Ha. Bez sumnje, košta $2.98 u ''Poklon za vas''.
$4.50, gospodine Templeton, kod ''Obendorfer''-a.
Mi znamo, jer smo mi i kupili. -Divno je.
Je l' služi svrsi ili kao ukras?
Oboje. -Sećate me se? Upoznali smo se u Chicagu.
O, naravno da se sećam. Gospodin Maugham. -Dobar dan, gospodine.
Sophie. Draga moja.
Baš lepo što ste Bob i ti došli.
Daj da te vidim. Divno izgledaš, Isabel.
Stvarno? -Kao milion dolara...
Ili, preciznije, kao 20 miliona!
Draga, tebe i Boba više ne viđamo tebe i Boba, gde.. -Čestitam.
Gde se krijemo? -Nikad nisam pomislio da će biti moja, ali sad jeste
Iz samo nama znanog razloga više se ne mešamo sa bogatašima.
To je za nas preskupo. -Kako je mali, Bobe?
Odlično. Da li... da li bi... -Molim te, dragi. Ne sad.
Baš bih volela d dođem da vas vidim. Gde sad stanujete?
U iznajmljenom stanu na North Side-u.
Pozvala bih tebe i Graya na večeru ali se bojim da vam se ne bi svidelo kako kuvam.
Ništa joj ne verujte. Ona je najbolja kuvarica u celom Chicagu.
Sve je dobro što se dobro svrši.
Moram priznati da su jako zgodan par.
O ne! -Uzmi malo.
Nadam se da će biti srećni. -Zašto ne bi bili srećni?
Imaju sve na svetu što ih može usrećiti...
novac, položaj, lepu kuću...
Grayov otac neće živeti doveka.
A šta je sa Larryjem? Da li si čuo nešto o njemu u poslednje vreme. -Bogu hvala, ne.
Čim su Isabel i Loiusa otišle...
bacio sam ga, kao vruć krompir.
Vrlo nepoželjan jedan mladić.
Pokušao sam da ga pronađem kad sam bio prošli put u Parizu.
Pitam se, šta je bilo sa njim?
Da ti kažem nešto, dragi moj prijatelju?
Uopšte me ne interesuje.
Hej, Kosti. -Jesi li za pivce?
Pa, voleo bih prvo da se operem. -Ma, daj.
To je dobra, čista štroka. Možeš kasnije da se opereš.
Daj dva piva, dušice...
i špil karata.
Tražio sam te sinoć. Izašao si negde.
Je l' bila lepa?
Ne. Grešiš. Išao sam na fakultet, na predavanja.
Pobegao mi je poslednji autobus, pa sam morao da pešačim do kuće, po kiši.
Tako ti i treba. -Zašto?
Prosvećenost je civilizacijsko prokletstvo.
Čovek koji troši svoju energiju na učenje je budala.
Što više uči, sve više želi i postaje sve nesrećniji.
Trebalo bi srušiti sve škole! I spaliti sve knjige!
Podaviti učitelje, tek tada bi svet nekuda stigao.
A, piva.
I karte.
Igraćemo u piće.
Zašto bi čovek koji želi da se obrazuje radio u rudniku uglja?
Odgovori ti meni. Mogao si da nađeš neki fini posao na površini.
Hteo sam da radim dole.
Skrivaš se, a? Juri te policija?
Ne. -Žena?
Ne, samo sam mislio da bi mi činilo dobro da radim malo u znoju lica svog.
Šta su ti ostali Poljaci ispričali o meni?
Ne mnogo. Savetovali su mi da ne igram karte sa tobom jer varaš.
Misliš da je to tačno? -Jeste. Znam da jeste.
Onda, zašto igraš s mnom? -Razonode radi.
Danima sam te posmatrao i nisam uspeo da uhvatim kako varaš.
Nikad ni nećeš, sine moj.
Kao što sam i mislio, vredi ti mnogo više nego par pišljivih pića!
Volim da držim sve u svojim rukama. Šta ćeš da radiš kad ti ovde dosadi?
Vratićeš se u Ameriku?
I hoću, pretpostavljam, jednog dana.
I, šta ćeš da radiš? -Prodavaću obveznice.
Čudo si ti, Larry.
A šta je sa svim tim odgovorima na sva ta duboka pitanja...
koja postavljaš sam sebi?
Zar ne znaš da ljudi sebi postavljaju ista ta pitanja...
već hiljadama godina?
Da, ali zar ta činjenica da ljudi sami sebi postavljaju ista pitanja...
hiljadama godina, ne dokazuje samo to da ne mogu prestati da ih postavljaju?
Vrlo dobro. Vrlo dobro.
Sve u svemu, nisi ti glup.
U stvari, zvučiš kao veoma religiozan čovek...
koji ne veruje u boga.
Nisam siguran da postoji nešto u šta verujem.
Da li si ikad razmišljao da odeš na istok? -Nisam.
U Indiju, na primer?
Bio sam tamo. Sreo sam čudnog čoveka...
čoveka za koga sam mislio da ga je, na ovom svetu, nemoguće sresti...
sveca.
Ljudi iz svih krajeva Indije su dolazili da ga vide...
da mu ispričaju svoje problme, zapitaju za savet i da saslušaju njegovo učenje.
A onda bi odlazili jači u duši i smirenijji.
Ali, nije njegovo učenje tako neverovatno...
nego on sam.
Da li ti je pomogao? -Nije.
Ali, nije on kriv. Ja sam kriv.
Otkud to da odeš u Indiju?
Bežao sam od svog progonitelja. Pratio me je i tamo.
Družio sam se sa ološem u pola evropskih luka ne bih li mu zavarao trag.
Čekao me je.
Znao sam da, ma koliko daleko odlepršao...
jednog dana će doći za mnom i ja ću osetiti...
njegovu tešku ruku...
na svom ramenu.
Zar nije bilo bolje da se suočiš sa činjenicama i prihvatiš kaznu?
Ali ti ne znaš kakva je bila kazna.
Nije bio u pitanju ni zatvor, ni omča oko vrata. S tim bih se suočio.
Nego milosrđe...
oproštaj, ljubav.
Zar ti niko nije rekao...
da sam ja... raščinjeni sveštenik?
Ne bežim ja od policije.
Ubio bi svakoga ko pokuša da me uhapsi.
Od Boga bežim.
Beži od mene, budalo. Hoću da se napijem.
Izvinite na smetnji. To su bili hodočasnici.
Došli su sa svih strana... neki baš iz daleka.
Šta te dovodi ovde, sine moj?
Došao sam da učim.
Još od rata, tražim nešto...
nešto što nisam... nisam u stanju da iskažem rečima.
Čuo sam da bi, možda, vi mogli da mi pokažete...put.
Bog nam jedini može pokazati put.
Ali ako bismo popričali, možda bi mi bog pokazao kako da ti pomognem.
Za moje prijatelje, ja sam samo danguba koja se plaši odgovornosti.
Čak ni onima koje volim ne umem da objasnim šta tražim.
Sama činjenica da si našao vremena da prevališ ovoliki put u potrazi za znanjem...
dokazuje da se ne plašiš odgovornosti.
Čak i samo priznanje da si u potrazi za znanjem predstavlja hrabrost.
Učio sam. Putovao sam. Čitao sam sve što mi padne ruku...
i ništa nije moglo da me zadovolji.
Kao i svako drugi i ja želim uspeh, želim da se usavršavam, ali...
ne želim uspeh u onom smislu koji je uvrežen u svetu.
Na neki način sam izgubio poverenje u opšteprihvaćene vrednosti.
Pokušavao sam da osetim bilo kakvo uzbuđenje pomišlju da ću se smiriti...
da ću gledati svoja posla, dobro zarađivati...
ali to je samo pojačavalo moj poriv da krenem dalje.
Znam da će, ako uspem da pronađem ono što tražim...
to biti nešto što ću podeliti sa drugima.
Ali, kako to pronaći i gde?
Ni tvoj unutrašnji nemir, ni zbunjenost nisu ništa novo, sine moj.
Ceo svet oseća nemir i zbunjen je.
Tako će biti sve dok...
ljudski ideali budu sasvim pogrešni.
Ne može postojati istinska sreća...
sve dok čovek ne nauči da je ona u njemu samom.
Znam.
Zapisno je da mudar čovek živi u sebi...
od onoga što mu je Bog dao... od onoga što izlazi iz srca.
To je put smirenosti, uzdržavanja...
saosećanja, samosvesnosti...
i večnog mira.
Ali, to nije lako. -Nije.
Teško je proći putem spasenja...
teško kao... što je oštra oštrica brijača.
Ali, ovoliko znamo, to nas sve religije uče:
postoji, u svakome od nas, iskra beskrajne dobrote od koje smo sazdani.
I kad napustimo ovaj svet, mi se ponovo spajamo sa njom kao što se kap kiše...
ponovo spoji sa morem koje joj je dalo život.
Smem li da ostanem ovde, sa vama? -Naravno da smeš.
Život ovde je veoma jednostavan. Imamo knjige. Pričaćemo zajedno.
Možeš čak i da radiš u polju, ako želiš.
Mi, Indijci, verujemo da postoje tri puta koji vode do boga.
Jedan je put vere i obožavanja.
Drugi put je put dobrih dela učinjenih iz ljubavi prema Bogu.
I na kraju, treći put, koji vodi kroz znanje do mudrosti.
Ti si izabrao put znanja.
Ali, na kraju, ćeš otkriti, sine moj, da to i nisu tri, nego samo jedan put.
Jedan od mojih učenika će ti pokazati gde ćeš spavati.
Hvala.
Izvinite, molim vas. -Da, gospodine.
Centrala. Michigan 7182.
Treba mi gospodin Gray Maturin.
Da li je tu doktor Thompson? -Da, tu je.
Za sada joj ne dajte sedativ.. Dobro je. -Traže vas, doktore.
Ja sam Gray Maturin, doktore. Rečeno mi je da dođem.
Kako je ona? -Sad je svesna.
Tražila je da vidi muža. Hoćete li joj vi reći? -Da joj kažem? Zar ona još ne zna?
Ne. Trebalo bi joj reći pre moguće zbog eventualne reakcije. Vi ste joj stari prijatelj.
Ćao, Gray. Baš lepo od tebe što si došao.
Došao sam čim sam mogao.
Tako je glupo to što se desilo.
Gomila pijandura... naleteli su na nas na raskrsnici.
Mogli smo svi da poginemo. Sreća moja što sam držala bebu u naručju.
Da li je auto gadno oštećen? Gde je Bob?
Pažljivo sa njenom rukom.
Gde je Bob? Hoću Boba!
Bobe! -Morate da ležite, gospođo MacDonald.
Samo polako, Sophie. -Ne. Moram da vidim Boba... i bebu.
Beba, beba! -Ne dajte joj da ustaje Ja idem po doktora.
Sophi, budi dobra devojka i lezi. -Ne. Ostavi me na miru, svinjo.
Molim te, Sophie.
Da li je Bob mrtav, Gray? Je l' mrtav?
Reci mi, Gray.
Jeste.
I beba?
Linda Linda!
Beba.
Sedativ.
Linda. Probudi se, dušo.
Probudi se, dušo. Probudi se.
Pa, jesi li spreman da kreneš na svoje hodočašće? -Jesam.
Ali, nedostajaće mi sve ovo ovde. Bio sam jako srećan. -I ti ćeš nama nedostajati.
Iz knjiga više nemaš šta da naučiš.
Vreme je da ostaviš ceo svet iza sebe na neko vreme...
da se sasvim izoluješ... od svega.
Ponekad se veoma čudne stvari dešavaju kada si u planinama...
a nigde žive duše miljama naokolo...
kad iznad tebe nema ničeg sem neba... i Boga.
Kakve stvari?
To, sine moj, od tebe zavisi.
Na samom vrhu ćeš naći malo skonište. Uđi unutra. Raskomoti se.
Posle nekog vremena ću ti, verovatno, doći u posetu.
Došli ste! -Dozvoli mi da te pogledam.
Da. Vidim.
Bili ste u pravu.
Nešto veoma čudno mi se dogodilo. -Znam.
Ispričaj mi.
To se desilo baš onog trenutka gde se noć završava i dan počinje...
kad ceo svet izgleda kao da podrhtava u krhkoj ravnoteži.
Postepeno, svetlo je počelo da se probija kroz tamu...
kao neka tajanstvena pojava koja se šunja između drveća.
A onda su se pojavili i prvi zraci sunca.
Planine, magla uhvaćena u krošnjama drveća...
nikad ranije se nisam tako osećao niti sam video išta slično.
Znam. Dolazim često ovde.
Osetio sam, kao da sam se oslobodio rođenog tela... kao da lebdim negde u međuprostoru.
I sve stvari koje su me do tad zbunjivale...
odjednom su mi se razjasnile.
Osećao sam da je to neko nadljudsko znanje.
Osetio sam se oslobođenim i slobodnim.
Osećao sam da je to potrajalo još samo jedan minuta da bih...
da bih umro.
Pa opet, bio sam spreman i da umrem, samo da to još malo potraje, jer...
na trenutak sam imao osećaj kao...
Da ste bog i ti jedno.
Da.
Siguran sam da bih mogao ovde ostati zauvek i da mi nikad ne dosadi. -Ne.
Moraš da se vratiš.
Sad si spreman da se vratiš.
Nije potrebno napustiti svet, sine moj...
nego baš živeti u tom svetu i voleti sve predmete na tom svetu...
ne zbog njih samih već zbog onog što je božije u njima.
Tvoje mesto je sa tvojim narodom.
Ti si, sine moj, jedan od srećnika.
Milošću Božijom, dozvoljeno ti je da vidiš beskrajnu lepotu sveta...
koja je samo odsjaj viđen kroz tamno staklo lepote Boga.
Taj osećaj zadovoljstva, ta vizija njegove lepote...
će ostati u tebi sveža i živa sve do tvog poslednjeg dana.
Do viđenja, dragi moj. -Da, gospodine. Do viđenja.
Gospodine Ducat. -Da, gospodine?
Ova krunica se nalazi na sasvim pogrešnom mestu.
Krunica treba da stoji ovde. Ovde gore.
Ja ne trčim na Olimpijadi, znate.
Hoću da se to odmah popravi.
A sad, ogrtač. Stvarno je grozan. Grozan.
I, pogledajte ove cvetove. Užasno.
Trebalo bi da me udara ovde, u kolena... niže, niže... tako da kad hodam, on se njiše.
Ovakav, kakav je samo leluja. Gde su mi kravate?
Nije.
Jupitera mi, jeste.
Dragi moj prijatelju...
Elliotte. -Pa, gde si ti bio sve ove godine?
Bio sam na Orijentu. Poslednji put kad sam bio u Parizu ti nisi bio tu.
Uđi. Uđi. Sad imam kuću na Rivijeri.
Izgleda da se približavam kraju čim sam spreman da se opuštam i uživam u lepotama prirode.
Iznenađen sam, Elliotte. Oduvek si gledao na prirodu kao na smetnju društvenom opštenju.
Ni Pariz nije što je nekad bio. Više, praktično, nemaš kog da upoznaš.
Ali na Rivijeri, stvarno ima jako prijatnih ljudi.
Zapravo, obale Mediterana su, jednostavno, preplavljene kraljevima.
Sam bog zna da nisam snob, ali samo da se zna...
da me nije sramota da ti priznam da sam, jednom prilikom na ručku imao dva bivša kralja.
Dva. -Baš lepo.
Elliotte, šta dođavola, ta kruna radi na tvojim inicijalima?
Njegova Svetost je bila jako ljubazna da nam, na moj zahtev, vrati staru, porodičnu titulu.
Tvoju, šta? -Oh, pa ti ne znaš?
Ja sam potomak, po ženskoj liniji, Grofa de Lauria...
koji je došao u Englesku s Philipom II, da bi se oženio deverušom Kraljice Mary.
Kao američki građanin moram biti malo skromniji...
te stoga i ne koristim svoju titulu osim na svom, ličnom donjem rublju.
Mislim da je to veoma lepo sa tvoje strane, Elliotte.
Usuđujem ti se reći da sam prilično skroman...
uzimajući u obzir svoj položaj u visokom društvu američke gospode.
Znaš li da su Isabel i Gray Maturin ovde, sa svoje dvoje dece?
Stvarno? Nisam znao. Tek sam stigao u Pariz.
Zbrisao ih je slom berze. -Da. Čuo sam.
Jadna Isabel je morala da proda i svoj nakit.
Gray je uporno pokušavao da nađe posao, ali mu nije pošlo za rukom.
Rezultat svega je nervni slom i sad pati od užasnih glavobolja.
Sad više ne bi ni mogao da radi čak i kad bi našao posao. -Baš mi je žao.
Nisam mogao da dozvolim da žive kao svinje...
da Isabel ostane bez sobarice i guvernante za decu...
pa sam im prepustio svoj stan ovde dok Gray ne stane opet na svoje noge.
Ti si najvelikodušnije stvorenje na kugli zemaljskoj, Elliotte.
Gluposti. To što se brinem za njih je samo zato što, pa...
plemićka solidarnost, znaš. Hoćeš da te odvezem negde?
Šta misliš da odemo zajedno na ručak? Očekujem i jednog tvog starog prijatelja.
Nisam ni znao da je neki moj stari prijatelj u Parizu. A čak i ako jeste, uveravam te...
da mi ne bi bilo baš neko zadovoljstvo da ga sretnem u ovo doba dana.
Hajde, idemo. Upadaj. Naći ćemo se kasnije. -Ne volim kad me neko tera na nešto.
U Dome.
A šta je bilo s tobom? Je l' tebe pogodio krah?
''Bog čuva pokorne.''
Slučjno sam bio u Rimu 23-eg septembra.
Moji prijatelji su me zdušno savetovali da prodam sve svoj američke vrednosne papire.
Veoma razumno sam prihvatio njihov savet.
Tako, kad je došlo do kraha ti si bio na sigurnom.
Amerikanizam, dragi moj prijatelju, je nešto što se koliko ja vidim se ne može primeniti na tebe, ali...
odražava moju situaciju sa priličnom velikom tačnošću.
Zapravo, prodavao sam sve na brzinu i počinio nešto što bi ti, verovatno, nazvao ubistvom.
Stari si ti lisac, Elliotte. -Imam nos za te stvari.
Stvarno ne volim da se mešam da običnim narodom.
Oh. Zdravo. -Larry.
Larry? Mislio sam da si umro. -Žao mi je što sam vas razočarao.
Drago mi je što te vidim, Larry. Gde si se zagubio? -U Indiji.
Indija.
Molim vas, gospodo da mi oprostite što ću vas napustiti. Žurim na sastanak.
Doviđenja, dragi moj prijatelju. -Doviđenja.
Doviđenja. -Doviđenja.
Jesi li znao da su Isabel i Gray ovde?
Stvarno? Gde su odseli? -U Elliottovom apartmanu. I deca su sa njima.
Moram da ih vidim. -Ako ne želiš na smrt da ih preplašiš...
i da im rasplačeš obe ćerkice, moraćeš da se ošišaš.
To je, svakako, dobra ideja. -Prolaze kroz težak period.
Maturinova firma je bankrotirala kad je berza pala, a Gray je imao nervni slom.
Jadni Gray. Žao mi je što to čujem.
Šta si ti radio u Indiji? -Naučio sam nešto o sebi.
Bio sam srećan tamo.
Gospodin Maugham, gospodine. -Da. Znam.
Zdravo. Drago mi je što vas vidim. Isabel mi reče da ste se čuli telefonom.
Hoćeš da obavestiš gospođu Maturin da je stigao gospodin Maugham. -Žao mi je zbog tvojih glavobolja, Gray.
Jednostavno tako dođu i prođu. Izgleda da ih se nikad neću otarasiti.
Mislio sam da bi mi, ako dođem ovde, promena prijala. -Zdravo.
Gospodine Maugham. -Isabel. Zadovoljstvo mi je.
Kako su dečica? -O, divno. Rastu kao iz vode.
Kako si ti, dragi? -Dobro sam.
Oprostite, molim vas. Uvek se osećam neprijatno kad sam ovakav.
Treba li ti nešto, dragi? -Ne.
Sigurno?
Jadničak. -Šteta. Nadao sam se da ćete Gray i ti večeras večerati sa mnom.
O, ja bih baš volela. Ali, on stvarno pati.
Dobro izgledate, gospodine Maugham. -Dobro se i osećam.
Larry još nije stigao?
Larry.
Da. Danas smo ručali zajedno. Rekao mi je da će svratiti do vas po podne.
Larry je u Parizu? Gde je bio?
U Indiji. -Nisam znala.
Nisam znala da je bio u Indiji.
Shvatate li da ga nisam videla...
godinama?
Da li ste mu rekli da smo bankrotirali?
Čudno je, kad samo pomislim na to...
da smo spali na iste one prihode kolike je i Larry imao kad je hteo da se udam za njega...
a ja nisam pristala jer od toga ne bismo mogli da živimo.
A sad imam još i dvoje dece.
Ja... mislim da vam nije toliko loše da bi vas trebalo sažaljevati.
Izvinite.
Gospodin Darrell. -Da, gospodine.
Isabel.
Larry. -Zdravo, Isabel.
Larry. O, Larry, ne mogu da verujem.
Gde odoše? -Ko?
A, klinci. Dođite, dušice.
Dođite, lutkice. Vratite se.
Dođi ovamo. Kako se ti zoveš?
Joan. -Joan. Koliko imaš godina?
Sedam. -Sedam!
Ovo je Priscilla.
Sedam. Mnogo je vremena prošlo.
Da, mnogo.
Divna dečica. Gde je Gray?
U biblioteci je. Idite, dušice.
Zdravo, Larry. -Dođite da vidi Graya.
Gray, vidi ko je došao.
Zdravo, Gray. Nemoj da ustaješ. -Larry. Drago mi je što te vidim.
Žao mi je što si me zatekao ovakvog. Proklete glavobolje.
Da. -Gospodin Maugham, želi da nas sve izvede napolje večeras.
Mislio sam da odemo na večeru i malo prošetamo po gradu. Kako se osećaš?
Pa, to je veoma lepo od vas, gospodine Maugham, ali bojim se da ne mogu.
Larry će ići. Je l' da, Larry? -Oh, jadni Gray.
A sad, nestanite, svi. Nemojte da vam kvarim veče. -Čekaj malo.
Hoćeš li mi dozvoliti da probam da ti pomognem? -Kako?
Mislio sam, uf... možda bih mogao da ti pomognem da pomogneš sam sebi.
Važi. -Evo. Sedi ovde.
Šta ćeš da radiš? -Sačekaj.
Šta je ovo?
To je stari, indijski novčić.
Ovako.
Skupi prste, stisni ovo, dlan okreni na dole.
Nemoj da mi se odupireš. Ne napreži se.
Samo steži novčić u zatvorenoj pesnici.
Pre nego što izbrojim do 10...
ruka će ti se otvoriti i novčić će ti ispasti.
Jedan, dva, tri,
četiri, pet, šest,
sedam, osam,
devet...
Nisam ja ispustio novčić Sam mi je ispao.
To nije bitno.
Samo sam želeo da zadobijem tvoje poverenje. -Zašto?
Videćeš. Drži.
Držiš?
Izvini. Ovako. -Šta ja treba da radim?
Dođi ovamo, u ćošak, i nasloni se na ove jastuke. Smesti se udobno.
Je l' ti udobno? -Mislim da jeste.
Imate li sat? -Da.
Dlan na dole. Hvala.
6:43.
U 60 sekundi toji kapci će postati teški, toliko teški da ćeš morati da zatvoriš oči.
A onda ćeš, u sledećem minutu, zaspati.
U 6:45 ćeš se probuditi i više nećeš osećati bol.
Nećeš osećati bol.
Verovali ili ne, zaspao je.
To si naučio u Indiji. -Nema tu ničeg natprirodnog.
Samo sam mu usadio misao u glavu. Sve ostalo on radi sam.
Malo sam zadremao. -Jesi li bolje?
Ne znam. Može biti.
Uradio si nešto. Šta si uradio?
Nisam ja ništa uradio. Ti si.
Stvarno? -Naravno.
Ovo je nešto sasvim novo. Pre par trenutaka glava mi je pucala odavde do ovde.
Kako je sad? -Pa, svakako, bolje.
Misliš da bi mogao skroz da ga izlečiš? -Nisam ja čudotvorac...
ali ne postoji nijedan ralog zašto ne bi, vremenom sam sebe izlečio.
Ali, to jeste bilo čudo. Videla sam.
Pa, šta god da je bilo, svakako je pomoglo. -Dovoljno da odemo na večeru?
Naravno. Baš bih voleo. Nisam ništa jeo ceo dan.
Ideš i ti, Larry. -Voleo bih.
Nisam sa tobom plesao godinama. Voleo bih da vidim da li još uvek umem.
Videćemo. Idem da se presvučem.
Oh, da li biste popili nešto, gospodine Maugham? Larry? Sve vam je ovde.
Dobar dan. Kako vam je prijatelj, Elliott Templeton?
Vrlo dobro, mislim.
Ko je to?
Princeza Novemali.
Edna.
Čudan momak, ovaj Larry. Ne izgleda ni dan stariji nego...
onog dana kad je otišao iz Chicaga, pre toliko godina.
Indija ga je promenila.
Promenila? -Meni deluje izuzetno srećan,
miran, a ipak, nekako, hladan.
Izvinite. Imate li šibicu? -O, izvoli.
Jesu li stigla kola? -Ne još.
Hvala. -Da li pleše dobro kao ranije?
Ne znam ni sama.
Nećeš, valjda, opet biti toliko šašava pa da se opet zaljubiš u njega?
Nikad nisam ni prestala da ga volim. Nikad nikog drugog nisam ni volela.
Brak je prilično teška stvar čak i za one koj se vole.
Ne verujem da je, u suprotnom išta lakše.
Brak može da funkcioniše i bez ljubavi.
Gray je jako dobar momak. Greh bi bio povrediti ga.
Nikad ga ne bih povredila. Previše sam vezana za njega za tako nešto.
Pa, to je ionako vašaa stvar, ne moja.
Gde ćemo sad? Šta misliš o 'Ambasadoru'?
O, ne. Muka mi je od svih tih finih mesta.
Pa?
Šta mislite o Rue de Lappe? Nikad nisam bila tamo. Ako ništa, malo da promenimo.
Rue de Lappe? Ovako obučeni? -Ja neću skidati svoj kaput.
Biće zabavno. -Dobro. -Nemoj nas da kriviš ako ti se ne svidi.
Bolje spusti zavesice da ne dobiješ flašu kroz prozor.
Sama si tražila, Isabel. Evo nas.
Ja se ne plašim. Sviđa mi se.
Vidi ti to,
Policija će, verovatno, svaki čas uleteti i napraviti raciju.
Strašno će da me prepadnu.
U Parizu je svaki šampanjac dobar, zar ne? -Pa, ne bih ja...
Pa, vidi, vidi, ko je ovde. -Sophie!
A šta si ti mislila ko je?
Sedite. Sedite, svi.
Zdravo, Gray. Sedi.
Doneću ti stolicu, Sophie.
Baš lepo da vas sretnem sve odjednom.
Zdravo, Larry. -Ćao, braonooka.
Kako si? -Žedna sam.
Hajde. Piće za sve!
Patron!
Da li ih znam? To su mi prijatelji iz detinjstva.
Ko kaže da sam pijana?
I vas znam. Bili ste u Chicagu.
Malo ste mi uštogljeni, a? -Možda.
Ne izgledate mi baš oduševljeni što me vidite. -Čula sam da si u Parizu.
Mogla si da me pozoveš. Ime mi je u adresaru. -Stvarno?
Da.
Lepo se provodiš ovde, Sophie? -Fino.
Ti si bankrotirao, je l' da, Gray?
Šteta.
Pretpostavljam da je sad u Chicagu priličo sumorno.
Sreća moja što sam uspela da pobegnem.
Gde su ta pića?
Stižu, Sophie.
Izvoli, Sophie.
Moji ljubljeni svekar i svekrva su me šutnuli iz Chicaga. Rekli su mi da im kvarim ugled.
Pazi se, Coco. On je miran tip. Srediće te očs posla.
Zaveži! -Beži odavde.
Je l' to tvoj prijatelj, Sophie?
Da. To je moj prijatelj, Sophie.
Je l' sad živiš u Parizu, Larry? -Da, Sophie.
Sećaš li se onog leta pre rata? -Naravno.
Često smo se tada viđali. -Kada?
Dok ste ti i tvoja majka išle da se družite.
Obično smo čitali, poeziju. Sećaš se, Larry?
Čak si i sam pisala poeziju tih dana.
I to, prilično dobru, je l' da?
Nije bila loša... za klinku.
Bila je dobra.
Bolje će biti da se vratim dečku da ne bi okrenuo kafanu naopačke.
Malo je namćorast, ali pravi muškarac.
Dođi da me vidiš kad ne budeš imao pametnija posla.
Imam ceo sanduk viskija.
Zdravo, narode. Dođite nam opet.
Ja sam ovde svako veče.
Bojim se da ovo baš i nije bilo uspešno.
Prilično šokantno je bilo videti Sophie. Čoveče, ala je bila pijana.
Ako nije nešto gore. -Čudno. I ja sam imala isti utisak.
Sećate li je se vi, uopšte? -Sećam je se vrlo dobro. Sviđala mi se.
Sećam se i njenog muža. -Nikad niste videli tako zaljubljen par.
Postali su već predmet pošalica u Chicagu. -Šta se dogodilo?
Ne znaš?
Bob i beba su poginuli.
Udario ih je auto.
Znači, to je to.
Skoro je poludela. -Uradili smo sve što smo mogli da joj pomognemo, ali nismo baš uspeli.
Ako bi je pozvao na večeru, došla bi, napila se i pala u nesvest pre nego što bi se veče završilo.
Na kraju smo morali da je se rešimo. -Postala je nemoguća.
Naravno, bio je to šok, i meni je bilo jako žao. Ali, normalna osoba bi se popravila.
Ako je skroz propala to je samo zato što je oduvek bila nestabilna.
Čak je i u svojoj ljubavi prema Bobu preterivala. Zar nisam u pravu, Larry?
Ne. Ne slažem se s tobom, Isabel.
Bila je sasvim normalna kao i bilo koja druga osoba koju znam.
A, ne zaboravi, ja sam je bolje poznavao nego ti.
Da nije bila zaljubljena u tebe? -Blagi bože, naravno da nije.
Ona je bila dete... mršava, mala devojčica sa mašnom u kosi.
Sećam se jednom kako je plakala...
dok sam joj čitao Keatsovu odu...
jer ju je pogodila.
Devojke u tim godinama su jako emocionalne.
O, svašta je bilo s njom tih dana.
Imala je ono, što bi Keats, verovatno nazvao...
nekom divnom nevinošću.
Možete li da stanete na sledećem ćošku? Hoću da izađem, molim vas.
Nećeš dalje sa nama? -Moj hotel je u blizini.
Laku noć. -Larry, hoćemo li te videti?
Naravno. -Mi u četvrtak idemo u Vittel sa ujka Ellittom.
Tamo ide na neku terapiju. Vratićemo se do prvog. Zvaću te.
Dobro. Pa, laku noć. Laku noć. Gray. -Laku noć.
Laku noć, Larry. -I hvala na večeri.
Alo.
Gospodine Darrnell, telefon. -Hvala vam.
Alo. -Larry? Konačno. Satima već pokušavam da te dobijem.
Zar nikad nisi tu? -Retko. Kad st sa vratili?
Jutros. Ujka Elliott je insistirao da budemo ovde na Elsinom soareu večeras.
Jadničak, uopšte nije dobro ali i dalje ide na sve moguće zabave.
Kako je Gray? -O, Larry, stvarno si mu učinio čudo.
Počeo je ponovo i golf ga igra. Misli da je to sve tvoja zasluga. Šta si ti radio?
Pa, ništa naročito. Često sam se viđao sa Sophie. -Stvarno? Zašto?
Pa, ipak mi je ona stara prijateljica.
Ako hoćeš moje mišljenje ja mislim da traćiš vreme.
Prestala je da pije. -Ti si najnaivnija osoba koju sam ikad srela.
Nikad ona neće prestati da pije.
Sophie se mota po kafančinama jer joj se to sviđa. To bi i slepac video.
Svejedno, ipak bih voleo da budeš fina prema njoj, Isabel. Venčaćemo se.
Šta?
Venčaće te se? -Da. Tako je. Sve je dogovoreno.
Šališ se. Ne verujem ti.
Ozbiljan sam.
Hoćeš li mi čestitati? -Neću.
Mislim da si ti... da si...
Gde ste se zadržali? Nema vas satima!
Došao sam čim si me pozvala. Šta je bilo? -Tiče se Larryja i Sophie.
Idiot. Glupan, slepi idiot. Mora da je poludeo.
Ako bi se malo smirila možda bih mogao da shvatim o čemu pričaš.
Oženiće se njom! -Uf... otkud znaš?
Kako bih znala? Sad me je pozvao telefonom. Izbezumljena sam.
To vidim. -Čak je imao i drskosti da me zamoli da budem fina prema njoj.
Pa, to je njegova, lična stvar, zar ne? -Ona je jedna grozna žena.
Ona je loša, loša, loša!
Ona šljema od jutra do mraka.
To ne mora da znači da je loša.
Veliki broj uglednih ljudi se napijao i radio blesave stvari.
Postoje loše navike, kao grickanje noktiju, ali niko nije postao loš zbog toga.
Za mene je loš onaj koji laže, koji vara... ke je neljubazan.
Ako stanete na njenu stranu, ubiću vas.
Više bih voleo da mi daš šolju čaja. -Oh, poslužite se sami.
Dosta se viđao sa njom od kad smo bili u onom ćumezu. Kaže da je ostavila piće.
Budala misli da ju je izlečila.
Zar si zaboravila kako je pomogao Grayu? -To nema nikakve veze sa ovim.
Hvala. Gray je želeo da se izleči. Ona nije. -Otkud znaš?
Jer znam žene. Zar mislite da će ostati sa Larryjem? Naravno da neće.
Pre ili kasnije će raskinuti s njim. To joj je u krvi.
Ona želi muškarca. To je uzbuđuje. Krenuće opet da taži muškarca.
Larry će ostati sam. -To sve je, vrlo verovatno, ali ne vidim šta ti tu možeš?
Ne mogu ništa.
Ali vi možete.
Ja?
Larry vas voli i sluša šta govorite.
Svetski ste čovek. Idite i recite mu da ne pravi budalu od sebe.
Recite mu da će ga to upropastiti. -Reći će mi da to nije moja stvar. I biće u paravu!
Možda to i neće biti tako loše kao što ti misliš. -Umarate me!
Ona je pokvarena do srži! Ne mislite, valjda, da sam se žtrvovala...
zato da bi Larryja prepustila ženi poput nje?
Kako si se ti to žrtvovala?
Ostavila sam Larryja samo iz jednog razloga... jer nisam htela da mu stojim na putu.
Ma, daj, Isabel.
Ostavila si ga zbog brušenog dijamanta i skupe bunde.
Znaš, tvoj... tvoj ujka Elliott ti nikad ne bi zaboravio...
kad bi mu razbila jedan od tih skupocenih tanjira.
Napravljeni su za vojvotkinju od Dorseta. Neprocenjivi su! -Pokupite taj hleb i puter.
Podigni ih sama! -I vi sebe nazivate engleskim džentlmenom?
Ne. Nikad to nisam radio.
Izlazite odavde. Ne želim nikad više ni da vas vidim. Mrzim i samu pomisao na vas.
Jako mi je žao zbog toga, jer pogled na tebe me je oduvek ispunjavao zadovoljstvom.
Da li ti je iko ikad rekao da imaš isti nos kao Psyche...
u napuljskom muzeju?
I da je to najlepše predstavljena devičanska lepota ikad.
Imaš izuzetne noge, dugačke i lepo oblikovane.
I dalje se iznenadim svaki put kad ih vidim, jer su prvi put kad smo se sreli bile tanke i kvrgave.
Ne znam kako si uspela to da postigneš. -Gvozdenom voljom.
Ali, svakako, tvoj najprivlačniji deo... su tvoje ruke.
Tako su uske i elegantne. -Ja sam imala utisak da mislite kako su prevelike.
Ne za tvoju visinu i građu.
Svaki put budem zapanjen beskonačnom gracioznošću kojim ih koristiš.
Bez obzira da li je to radiš prirodno ili namerno...
ti nikad ne praviš nijedan potez a da pri tom ne istakneš njihovu lepotu.
Ponekad su kao cveće...
a ponekd kao ptice na vetru.
Postoje trenuci kad nisam baš najsigurnija da mi se ne sviđate.
U stvari, ponekad mislim da ste prilično slatki.
Radije ne bih da budem umazan karminom. Ako želiš da me poljubiš, poljubi me u usta...
koja su božanskom promišlju za to i stvorena.
Hvala. Sad, šta si ono htela?
Savet. -Možeš da učiniš samo jedno:
izvuci sve što možeš iz loše situacije.
Larry ja je ščepao najmoćniji nagon koje muškarac može osetiti...
samožrtvovanje.
Oseća da mora da spase dušu posrnule žene koju zna još dok je bila nevino dete.
I tu ne postoji ništa što bi ti, ja ili bilo ko drugi mogao da uradi...
da bi se to sprečilo. -Ali, biće nesrećan.
Mnogo ga voliš?
To je problem, zar ne? Ali je jače od mene.
I ne želiš nipošto da ostaneš bez njega? Onda se sprijatelji sa Sophie.
Budi prema njoj najljubaznija što možeš.
Pozovite je na ručak. Ja to sad ne mogu posle svega što sam rekla Larryju.
Hoćeš biti dobra ako to uradim? -Kao najdivniji anđeo.
Srediću sve. Sutra u 1:00 u Ritzu.
O čemu razmišljaš? Ne sviđa mi se taj tvoj pogled.
Izvinite. Razmišljala sam o tome kako vam se kod mene, u stvari, sviđa samo jedna stvar.
Nije valjda da je sve ovo bio deo unapred pripremljenog plana?
O, kunem se da nije. U stvari, strašno sam radoznala...
da vidim kako sad izgleda ,pošto ju je Larry izlečio.
A, tu ste. Izvinite Sto, gospodina Maughama?
U salonu, gospodine. -Hvala.
Larry, kako ti se dopada?
Divno izgledaš. Idemo.
Zdravo, Larry. Kako si? -Gospođo Keith, stvarno mi je drago da vas vidim.
Zdravo, Sophie. -O, zdravo, Isabel.
Sophie, tako sam srećna zbog tebe. -Hvala ti.
Zdravo, Larry. Evo ih. -Hvala što ste nas pozvali.
Zdravo, Gray. Isabel mi reče da ti je mnogo bolje. -'Bolje' nije prava reč za to.
Osećam se odlično. Nisam morao da popijem pilulu za spavanje od kad smo izašli zajedno.
Ja sam tvoj agent za štampu. Ako ikad budeš hteo da otvoriš praksu, javi mi. -Hoću.
A, kokteli. -Ne, hvala.
Izvoli. .Ne, hvala.
Nemaš ništa protiv da mi uzmemo? -Ne, ne. Naravno da nemam.
Samo napred. -Pogledajte. Ujka Elliott.
Ponašao se u Ritzu kao da je kod svoje kuće.
Siguran sam da svima govori koliko mu je drago što su mogli da prihvate njegov poziv.
Radije ne bih o tome.
Isabel. Kakva je to torokuša.
Kako si? Divno je videti te opet.
Mogu li ti poželeti sve najbolje? Želim ti svu sreću. -Hvala.
Isto i tebi. -Hvala.
Koktel, Elliotte? -Ne. Ne bih koktele. Pijem samo Vichy.
Pogledajte je samo.
Svi je znate, naravno... princeza Edna Novemali.
Nikad ne biste pomislili da je Amerikanka. Ali, ja sam je poznavao još pre nego što je došla ovamo iz Milwaukeeja.
A i ona izfrustirana, baba devojka, njena sekrearica...
Ako mene pitate, meni izgledaju kao da su pobegle iz Muzeja voštanih figura 'Madame Tussaud'.
A gde ćete ti i Larry na medeni mesec, draga moja?
Grčku, je l' da? -Mm-hmm -Grčku?
Tamo bi trebalo da je lepo u ovo doba godine. -Lepo.
Može li jedan liker, Gary? -Da. Molim.
A, da. Dobro. Sophie? -Ne, hvala.
Baš si šašava, draga moja. Odličan je.
Ne, ujka Elliotte. Neće ona. -Gray?
Čašicu za gospodine? -Dobar dan, Alberte.
Ne, avaj. Zabranjeno mi je. Doktor mi ne da ni da liznem alkohol.
Jedna mala 'Persovka', gospodine ne može da škodi.
Persovka? Persovka!
Pogledaću samo flašu!
Žao mi je što čujem da si bolestan, Elliotte.
Trebalo bi da povedeš računa o sebi.
Ah! Persovka!
Ne može mi odmah naškoditi. Samo jednu kap.
Možda, dve kapi.
Ovo smo pili kod Radziwilla, kad sam ostajao tamo zbog lova.
Trebalo je da vidite te poljske prinčeve kako su je ljuštili.
Pili bi je iz velikih čaša. Nikad nikom ništa nije falilo.
Baš me briga apstiniraš li Sophie, ili ne, ovo moraš da probaš.
To je iskustvo koje niko ne sme da propustiš.
To je kao da slušaš muziku na mesečini.
Radije ne bih.
Isabel?
Lepo miriše.
To je od biljaka koje stavljaju unutra.
Baš je dobro. Možemo li da nabavimo malo i za kućni bife?
Naravno. Reći ću da vam se pošalje nekoliko flaša.
Šta si rekao ujka Elliote, kakva je?
''Kao da slušaš muziku na mesečini.''
I jeste takva!
Sophie? -Da?
Videla sam božanstvenu venčanicu u Molyneuxu.
Dozovoli mi da ti je poklonim kao svadbeni dar.
Ujka Elliott i ja. -Šta?
To je veoma lepo od tebe, Isabel, ali Sophie je već izabrala venčanicu.
Ne budi na kraj srca. Pusti nas da joj poklonimo venčanicu. Ja ću da ugovorim probe.
Može? -Naravno. Veoma lepo od vas.
Mnogo vam hvala, oboma. -Nema na čemu. Nema na čemu.
Recimo da dođeš sutra u 3:00 po mene, do mog stana.
Larry, ti znaš adresu, je l' da? -Da, znam adresu.
O, blagi bože! Šta ćeš nam ti?
Ti si samo mladoženja! Vidimo se u 3:00.
Da, bila je divna zabava. Ne, naravno da nije.
Vladala sam se kao anđeo. Kao i uvek.
O, baš šašavo!
Prestanite da uobražavate.
Baš sam to i mislila.
Da. Da.
Sutra u 5:00.
Bio je to Somerset Maugham na telefonu.
Uvek imam neki čudan osećaj kao da upravlja životima drugih ljudi.
To, verovatno ide tako kad si pisac.
Evo. -Oh
Hvala.
Gospodin Maugham...
One noći sam ga nazvala 'uštogljenim', je l' da?
To nije važno. Bilo, pa prošlo. Ionako tada nisi bila pri sebi.
U mslima si bila miljama daleko kad sam ušla. Gde si bila? Sa Larryjem?
Ne . Baš ovde. Samo sam razmišljala. -O čemu?
Ti si oduvek želela da Larry bude tvoj.
Oduvek sam želela da bude srećan.
Mrziš me zato što se udajem za njega, je l' tako?
Ne. Uopšte te ne mrzim.
Mrzim samo svakoga i sve što bi mu se moglo isprečiti na putu ka sreći.
Ja ću biti dobra žena. -Nadam se da hoćeš.
Već sam bila ranije. -Znam da jesi.
Sophie, nemoj pogrešno da me shvatiš.
Neću.
U šta se mi upuštamo? Hoćeš kafu? Led?
Ne, hvala.
Uzeću jedno piće.
O, vidi. Ujka Elliott je poslao Persovku.
Šta? -Ne sećaš se? Juče je pričao o njoj!
O, da. Persovka.
Jadni ujka Elliott!
Uglavnom, preteruje o skoro svemu, ali, ovaj put je sasvim u pravu.
Sviđa mi se boja. Zelena kao ona koja se ponekad pojavi u srcu bele ruže.
Jadna Sophie.
Nisam popila ništa od one noći u Rue de Lappe.
Mora da je grozno, sasvim prekinuti, tako odjednom.
Ponekad, kad sam sama ja...
Poželim da rasturim celu kuću.
Ali, odustanem...
Juče u Ritzu baš mi je bilo teško. -Znam. Videla sam.
Stvarno? Pokazivala sam?
Samo sam ja videla. To mi je ukazalo na nešto.
Misliš na Larryja. Na Larryjevu sreću.
On je dobar. On je, stvarno dobar, Isabel.
Ja sam nestala. Izgubila se! Otišla.
Ovo je moja poslednja šansa. Ja to znam.
Izvini. Je l' auto stigao? -Jeste, gospođo.
Možemo li još da razgovaramo? -Naravno. Koliko god hoćeš.
Možeš li da me sačekaš? Moram do zubara po Joanu.
Obećala sam joj.
Tvoja ćerka.
Koliko ima godina? -Sedam.
Evo je.
Divna je.
Linda bi napunila devet u novembru...
novembra ove godine.
Ostani ovde.
Vratiću se pa ćemo popričati.
Ako vidite, Sophie McDonald, Amerikanku, recite je da ću se vratiti kasnije.
Persovka, dragi moj.
Ćao, momčino! Molim te, dodaj mi tu Persovku.
Persovka, dragi moj.
Amerikanka. Sa nargilama. -Gde je to? Šta je to?
Ja govorim londonski engleski. -Vrlo dobro. Idemo.
Vodite me. -Za mnom, gospodine.
Bolje da ja ne ulazim unutra, gospodine. Čekaću vas ovde.
Idemo, Sophie.
Idemo odavde.
Zdravo, Larry!
Hajde. Pridruži nam se.
Persovka!
Moraš da je probaš.
Divno miriše.
Kao slušanje muzike na mesečini.
Idemo, Sophie. Ustani i idemo.
Hajde, Sophie.
Hjade sa mnom. Kupiću ti piće na nekom drugom mestu.
Skidaj ruke sa mene!
Ne trebaš mi! Niko mi ne treba!
Na ulicu!
Tada sam poslednji put nešto video ili čuo o Sophie MacDonald...
za narednih, skoro godinu dana.
Tek da se zna, od onda se više nismo ni viđali međusobno.
Ja sam se povukao u svoju kuću na Rivijeri, u blizini Cap Ferrata da završim svoju knjigu.
I onda, jednog dana, su me pozvali u Toulonsku policiju.
Gospodin Maugham.
Dobar dan, gospodine komesare.
Dobro jutro, gospodine Maugham.
Vidim da gospodin Maugham nosi Legiju Časti.
Imam to zadovoljstvo. -Moram da se izvinim ako sam prouzrokovao neku neprijatnost...
osobi vašeg ugleda.
Uveravam vas, biću veoma srećan ako vam pomognem.
A sad, o ovome.
Da. Ovo je veoma gadna stvar, gospodine.
Izgleda da je žena, Sophie MacDonald...
koja ima veoma lošu reputaciju...
brutalno ubijena.
Šta?
Njeno telo je isplivalo u luci.
Vrat joj je prerezan od uveta do uveta.
Jezivo.
Kako se dogodilo...
da je neko vaših godina...
i ugleda... poznavao takvu osobu?
Znao sam je samo površno. -Ovo je pronađeno u njenoj sobi.
Ako dobro ispitate autogram na početku knjige...
videćete da on ukazuje da vaše poznanstvo sa njom...
nije bilo baš takvo kako vi tvrdite.
''Draga moja, da vidimo da li ruža...''
Ako mislite da sam ja bio njen ljubavnik, onda ste u zabludi.
To se mene uopšte ne tiče. I, bez želje kažem išta uvredljivo...
moram dodati da, po onome što sam čuo o njenim sklonostima...
rekao bih da niste ni bili njen tip.
Spreman sam to da prihvatim kao kompliment.
I pored toga, očigledno je da ne biste totalnom strancu napisali nešto...
kao ''Draga moja''.
Taj red je, gospodine komesare, prvi stih poznate...
Ronsardove pesme...
čije delo, siguran sam, čoveku vašeg obrazovanja i kulture mora biti dobro poznato.
Ronsard. Ronsard.
Oh, Ronsard!
Naravno, proučavali smo Ronsarda u školi.
Ali, pored svog ovog posla kojim se bavim, moram priznati da sam taj stih smetnuo sa uma.
Pored toga, ovu knjigu sam joj potpisao pre mnogo godina, u Chicagu.
Dobar dan, gospodine Maugham. -Pa to je Larry!
Nisam znao da si ovde. Mislio sam da živiš u St Henriju.
Da, tamo sam ali su me pozvali. Jesu li vam rekli?
Da, grozno. -Malo pre sam je video u mrtvačnici.
Morao sam da je identifikujem. -Izvinite, gospodine Maugham.
Vi poznajete ovu osobu? -Da.
On je američki državljanin. Zove se Laurence Darrell.
A šta vi znate o gospodinu Laurenceu Darrellu?
On je student. Mladić, besprekornog karaktera.
Aha! Besprekornog, znači?
A koliko dugo vi već znate ovog mladića... besprekornog klaraktera?
Od prilike, 10 godina.
Da li je sve sređeno oko njenog pogreba?
Pa, ako ste vi spremni da preuzmete sve troškove sahrane...
dobićete sve potrebne dozvole.
Izvinite, gospodine.
Evo, imam ovde vizit kartu grobara koji je moj dobar prijatelj...
i koji će sve obaviti umesto vas.
Sve na vreme i bez greške. -Neverovatno ste efikasni, gospodine komesare.
Vaše laskanje mi godi, gospodine Maugham.
Mogu li da pogledam gde je živela? -Niste ranije videli njenu sobu?
Ne, nisam. -Pa, u tom slučaju, gospodo, sledite me.
Za mnom, gospodo.
Pogledajte.
Ko su ti ljudi? -Ovoo joj je muž a ovo beba.
Gde su oni sad? -Mrtvi su, gospodine. Odavno.
Može li to biti sahranjeno sa njom?
Sa ovim ramom, gospodine? -Da.
Kako želite, gospodine.
Ovo je Keatsova oda koju sam joj čitao kad je bila devojčica.
Sećam se da si to pomenuo one večeri u autu, dok smo išli iz Rue de Lappe.
Ovo je nešto po čemu ću je se uvek sećati.
''Dan se gasi, i odnosi sve lepote svoje!
Slatki glas, usne slatke, ruku meku i još mekše grudi tvoje...
Topao dah, lagani šapat, nežni poluton...
Svetle oči, oblik puna, i uzan struk.
Uvelo cveće i sve čari pupoljaka njegovih.
Potamneli lepote sjaj u očima mojim.
Potamneli lepote oblik, na rukama mojim.
Tihi glas, toplina, belilo, raj...
nestaju netragom u smiraju noći.''
Moj savet vam je da odete na jednu dobru večeru.
Imam ovde posetnicu jednog od najboljih restorana u Toulonu.
Ovo će vlasniku skrenuti pažnju na vas.
Flaša vina će vam obojici prijati, posle ovog mučnog iskustva.
Moram da odem do Nice danas popodne. Elliottu Templetonu se povratila bolest.
O, žao mi je što to čujem. Da li Gray i Isabel znaju to?
Da. Samo se nadam da će stići na vreme...
Voleo bih da pođeš sa mnom. -Voleo bih i ja,  ali me ujka Elliott nikad nije previše voleo...
ako se sećate.
Hvala. Dobar dan, Josephe. -Dobar dan, gospodine.
Dobar dan. -Javiću gospodinu Templetonu da ste ovde, gospodine.
Kako je? -Veoma je slab, gospodine.
Doktori kažu da više nema nade.
Mogu li da porazgovaram sa vama o jednoj veoma delikatnoj stvari, gospodine. -Naravno.
Vremena je sve manje a gospodin Templeton bi trebalo da se, poslednji put pričesti.
Ja oklevam to da mu pomenem.
Gospodine, možda biste... -Biće mi drago da mu predložim.
Hvala vam, gospodine.
Čujem glasove.
Pogledaj ko je to.
Napred.
Gospodin Maugham i gospodin Darrell.
Ah, dragi moj prijatelju, kako je lepo videti te.
I Larry! Pa o... Ovo je baš iznenađenje.
Sedite. Sedite. -Da.
Gospodin Maugham mi reče da ste bolesni. -Je li?
Pa, i jesam bolestan. -Ali, ne izgledate tako. Izgledate jako dobro.
Pa, sad, mladi gospodine Larry Darrelle,
to je bilo nešto najrazumnije što sam čuo da si ikad rekao.
Naravno da je u pravu. Ovo je samo trenutna nelagodnost.
U nedelju mi na ručak dolazi Nadvojvoda pa sam rekao svom doktoru...
da mora da me zaleči do tad kako zna i ume.
Šteta što se sve ovo dešava baš sad.
Ovo je bila jedna naročito brilijantna sezona.
Idete li na prijem kod Edne Novemali?
Naravno da ne.
Da li vas je pozvala? -Pozvala je celu Evropu.
Pravi veliki prijem. Bal pod maskama.
Mene nije pozvala. To je namerna uvreda.
O, ne budi smešan. Zašto bi ona htela da te uvredi? Samo te je previdela.
Ja nisam čovek kojeg ljudi lako previde.
Možda nije znala da ste u južnoj Francuskoj?
Ne budi smešan, Larry. Svi znaju da sam u južnoj Francuskoj.
To će biti najbolja zabava ove godine.
Sa samrtnog odra, bih otišao tamo.
Nije važno, stari momče. Možda te noći bude padala kiša.
To bi sve pokvarilo!
To mi nije palo na pamet.
Moliću se za kišu kao nikad ranije.
Stara... veštica.
Nikad se ne bi probila da nije bilo mene.
Sad ona mene ne poziva na najveću zabavu u svojoj karijeri.
Vatromet, dragi moj prijatelju.
Biće čak i vatromet.
To je tako surovo.
Mrzim ih. Sve ih mrzim!
Jeli su moju hranu i pili su moje vino.
Trčkarao sam umesto njih. Pravio njihove zabave umesto njih.
I šta sam dobio za to? Ništa!
Sad kad sam star i bolestan...
od mene više nemaju koristi.
Nije ih više briga ni da li sam živ ili mrtav!
Nikoga od njih!
O, sve je to tako okrutno!
Kamo sreće da nikad nisam otišao uz Amerike.
Izvinite.
Bojim se da si teško bolestan, Elliotte. Mnogo ozbiljnije nego što misliš.
Nešto sam se pitao, da li bi voleo da vidiš sveštenika?
Hoćeš da mi kažeš da umirem?
O, nadam se da nećeš. Ali, uvek je bolje biti spreman na sve.
Shvatam.
Nemoj da si neraspoložen, dragi moj prijatelju.
Plemićka solidarnost, znaš?
Ti... ti smešni, čoveče, Elliotte.
Hoćeš li da pozoveš biskupa u da mu kažeš da bih voleo da mi pošalje Oca Charlesa?
To mi je prijatelj. -Otići ću i uradiću tako.
Hvala.
Mogu li da pozajmim vaš auto na kratko? -Naravno.
Mislio sam da se odvezem do kuće princeze Novemali.
Njena sekretarica je jedna stara Škotlanđanka koju znam već godinama...
i mislim da bih mogao nešto da učinim oko te pozivnice.
Ta Edna je pakosna žena. Na toj zabavi će biti hiljadu ljudi.
Ne bi joj spala kruna sa glave da je bar... pozvala Elliotta.
Prepustite to meni. -Ne brini za prtljag, dragi.
Gospodine Maugham. Larry! -Zdravo.
Kakvo iznenađenje. Nisam znala da ste ovde. -Zdravo, Gray.
Kako je? -Bojim se da ste stigli na vreme.
O, jadni, ujka Elliott. -Mislim da jedva čeka da vas vidi.
Larry, gde ćeš ti? -Odmah se vraćam.
Dobar dan, gospođice.
Obično svi ulaze kroz vrata, Karry.
Zdravo. Mislio sam da nema nikoga u sobi.
A smem li da pitam šta ti tražiš ovde?
Ja sam provalnik, draga. -Zgodan, do duše.
I, na jedan lep momenat sam pomislila da si došao ovde mene da napadneš.
Ne, gospođice Keith, Ne, došao sam da vam ukradem pozivnicu za zabavu.
Nije pozvala Elliotta Templetona. -Znam da nije.
Lično je precrtala njegovo ime sa spiska.
Strašno je uvređen što je izostavljen. -Pa...
ako je želeo da ostane u kontaktu sa njom nije trebalo da govori sve one užasne stvari...
o njoj i njenom šoferu.
A najgore u svemu tome je što je sve to istina.
Pa, vi nemate ništa protiv njega, je l' tako? -O, ne, ne, ne.
Prema meni je uvek bio fin.
Pravi je džentlmen, a to se ne može reći za većinu ljudi..
koji dolaze ovamo da napune svoje trbušine na princezin račun.
O, gospođice Keith, budite drugar.
Dajte mi jednu pozivnicu. On, ionako, neće doći.
Umire, a to bi strašno usrećilo sirotog starca.
Pozivnice su na stolu. Ja idem malo da gledam kroz prozor....
da se divim lepotama pejzaža... a za ono što se dešava iza mojih leđa...
nisam odgovorna ni pred bogom, ni pred ljudima.
Hvala vam, gospođice Keith.
Naš sirotni prijatelj je veoma loše.
Bio je dobar čovek. Sve njegove mane su bile na površini.
Ali je bio velikog srca, i ljubazan prema svojim prijateljima.
Sad možete da uđete.
Napred.
Počastvovan sam, dragi moji.
Ući ću u Nebesko Kraljvstvo noseći pismo sa preporukama...
od princa crkve.
Očekujem da će mi sva vrata biti otvorena.
Bojim se da će ti društvo bitiraznovrsno. -Ne bih ja rekao.
Tamo neće biti ni traga ovoj zbunjujućoj demokratiji.
Sam ću birati i izabrati svoje društvo, kao i uvek.
Ne, ne, ne. Molim vas, ne navlačite zavese.
Oduvek sam voleo ovo popodnevno doba.
Zašto ne popiješ nešto, dragi moj prijatelju? Uvek piješ nešto u ovo doba dana.
Ne pije mi se. Hvala ti, Elliotte.
Isabel, ako ćeš da praviš scene, molim te, odmah izađi iz sobe.
Ja sam bogat čovek, na neki način, i tebi ostavljam sve što imam.
O, ujka Elliotte! -Dobro, dobro, dobro. Gray!
Dođi ovamo.
Koliko znam imaš neki posao u planu?
Da. Cimer sa fakulteta ponudio mi je posao.
Namera mi je da probam i da vidim da li mogu da skupim dovoljno novca da opet pokrenem očevu firmu.
Još uvek je u rukama stečajnog upravnika. -Sjajno.
Sad imaš novac, sinko.
Pismo za gospodina Templetona. Označeno je kao 'Hitno'.
Josephe. Ostani tu.
Elliotte? -Šta je?
Za tebe je.
Otvori ga.
Šta je to?
Pozivnica za zabavu kod Edne Novemali.
Eto. Šta sam ti ja rekao?
Dajte papir i kovertu. Odgovoriću joj.
O, ne, molim te. Nemoj sad da se mučiš. -Što da ne?
Ja sam oduvek bio svetski čovek.
Nema razloga da sad zaboravim na svoje manire ako odlazim.
Jesi spreman? -Jesam, Elliotte.
Gospodin Elliott Templeton žali...
što ne može da prihvati...
ljubazan poziv princeze Novemali...
zbog ranije ugovorenog sastanka...
sa Svevišnjim.
Stara veštica.
Izvinite, gospođo, ali gospodin Darrell pita da li bi vozač mogao da ga odveze na stanicu?
Stanicu? Odlazi? -Da, gospođo.
U 10:30, za Pariz.
Ali, ništa nije rekao.
Da. Da, naravno. -Hvala.
Odlazi! -Da, vraća se u Ameriku.
O, stvarno? Baš lepo.
Zaradiće za povratak radeći na parobrodu.
Neće on to uraditi. Ali, nije ni važno.
Bar će biti kod kuće. Viđaću ga.
Ja ne bih da sam na tvom mestu.
Ali, vi niste ja. Celog svog života radim samo ono što drugi žele.
Od sad nameravam da radim ono što ja želim.
Nameravam da viđam Larryja što više mogu.
To bi ti moglo naneti mnogo bola, draga moja.
Znam. Ali, to je sladak bol.
Oh, Josephe, reci Marcelu da se ne muči sa Rollsom.
Ja ću te odvesti na stanicu, Larry. Uzeću kabriolet- Dobro, hvala ti.
Opet odlaziš. -Da. Žao mi je što ne mogu da ostanem za sahranu.
Moram da uhvatim brod.
Znači, napokon, se vraćaš u Ameriku. -Tako je.
I, šta nameravaš da radiš?
Možda nađem neki posao u fabrici ili u garaži.
Oduvek sam voleo mašine a, pored toga, kad perem auto...
ili kad čačkam oko karburatora, um mi je slobodan...
i u isto vreme osećam kako sam nešto postigao.
A posle toga?
Pa, ne znam... možda kupim taksi.
Taksi? -Što da ne? To je lep život. Uvek si u pokretu.
Upoznaš mnogo različitih ljudi, -Oh, Larry, za ime božje!
Tebi je potreban dobar psihujatar.
Ponekad pomislim da si sasvim skrenuo sa uma.
Pogledaj samo šta si uradio od svog života. I od mog!
Šta, za ime boga, ti pokušavaš da dokažeš?
Nadala sam se da ćeš se vratiti u Ameriku sa nama.
Gray opet pokreće firmu, i trebaće mu sva moguća pomoć.
Larry, nisi ni svestan šta si učinio za njega.
Opet je, juče, pričao o tome.
Ti ne možeš da vidiš promenu, ali ja mogu.
Kad si tu, u blizini, sasvim je drugačiji. Skoro kao nekad,
Gray je dobro. Nisam mu ja potreban.
Ali, recimo da jesi. Recimo da opet nešto krene naopako...
i on dobije još jedan nervni slom?
Ne možeš ni da zamisliš kroz šta je sve prolazio poslednji put.
To nije bio samo problem sa glavoboljama i nervima.
Bio je bolestan... gadno bolestan.
Larry, ovo nisam nikad nikome rekla.
Ali, mesecima i mesecima, morali smo da ga čuvamo iz minuta u minut.
Nije stvar bila u tome što gubi novac i rastura posao koji je otac podigao...
bilo je tu više od toga.
Krivio je sebe za sve što se desilo onim malim ljudima...
koji su mu verovali i dali mu svoje ušteđevine.
Ja najiskrenije verujem...
da nije bilo dece...
on bi se ubio.
Tu nema ničeg iznenađujućeg, Isabel.
Pretpostavljam da nema ni muškarca, ni žene u današnje vreme koje se nije tako osećao...
bar jednom u svom životu.
Najlepša stvar kod života je to...
što većina nas dobije drugu šansu.
Ja sam dobio drugu šansu.
I to baš u onom trenutku kad sam pomislio da više nema ničega za šta vredi živeti.
Da li znaš šta to znači videtii drugog čoveka kako daje svoj život za tebe?
Znaš li? Da li si ikad pomislila kako je to šetati uveče ulicama...
znajući pri tom da šetaš u cipelama nekog drugog čoveka?
Da je neko svesno umro da bi ti mogao da živiš?
Slušaj.
Sećaš li se one noći u Chicvagu, kad smo razgovarali u onom klubu?
Rekao sam ti tada da mislim da nikad neću pronaći sebe.
Pa, još uvek nisam... sasvim.
Pronašao sam samo nešto od onoga što sam tražio.
I jednog dana, možda pronađem sve. Ali, u svakom slučaju...
ja nastavljam sa traženjem.
To nije lako, a nije ni zabavno.
Bilo je i trenutaka uzaludnosti i frustracija. Ja sam...
Ali, sad je sve to prošlo. Prošlo i završeno.
Ja znam šta me čeka.
Znam i gde idem. I Gray, na svoj način, može da uradi isto...
jer ovo je njegova druga šansa.
I ja znam da će je iskoristiti.
Dobro. Recimo da hoće.
A šta je sa mnom?
Da li tebi išta znači to što te volim?
Da nikad nikog drugog nisam ni volela, sem tebe?
Da su moja deca mogla da budu i tvoja deca, da...
O, zašto se nisam udala za tebe kad sam imala priliku?
Trebala sam. Znaš da sam trebala.
Te, poslednje noći u Parizu, bio si spreman da se odrekneš svih tih budalaština zbog mene.
Da sam bila malo pametnija mogla sam da te spasem.
Ali, ne! Ja sam te izbacila! Mislila sam da je to jako plemenito. Sećaš se?
Pogledaj me, Larry.
Znaš da me voliš.
Znaš da si me oduvek želeo.
Reci da je tako. Reci da znaš da je tako.
O, Larry! Volim te.
Volim te.
Obećaj da ćeš se vratiti sa nama.
Obećaj mi to.
Pričaj mi o Sophie, Isabel.
Sophie? Šta o Sophie?
Onog popodneva je došla u vaš stan. Da li je popila nešto?
Da. -Persovku?
Otkud znaš?
Zar nije čudno da je tražila neko tako nepoznato piće?
Nije ona ništa tražila. Samo se poslužila.
Morala sam da idem po ćerku kod zubara.
Kad sam se vratila, Sophie je već otišla a flaša je bila prazna.
Kad si otkrila da je Sophie otišla i da je flaša prazna, zar se nisi iznenadila?
Pomislila sam da se umorila od čekanja.
A kad sam primetila da je flaša prazna pomislila sam da je batler popio.
Skoro da sam pričala sa njim o tome.
Nikad nisi umela da lažeš, Isabel.
Ne veruješ mi!
Ni za trenutak!
Onda, nemoj!
Dobro, ako hoćeš istinu, reći ću ti istinu. Ja sam to uradila i opet bih.
Bila sam odlučna da moram da je sprečim da se uda za tebe.
Niko drugi nije hteo prstom da mrdne. Nikog nije bilo briga. Mene jeste.
O, Larry, vi muškarci ste budale.
Znala sam da će se, pre ili kasnije, slomiti. To se odmah videlo .
Video si kako je bila nervozna u Ritzu, Znala sam da bi dušu dala za jedno piće.
Ta ideja mi je pala na pamet kad je ujka Elliott počeo da drami oko toga.
Piće mi je bilo odvratno, ali sam se pravila da mi se sviđa.
Znala sam da, ako joj se pruži prilika, neće moći da odoli.
Zato sam se i ponudila da joj kupim venčanicu. Donela sam odluku...
da ako vidim da Sophie nije ni takla flašu...
ispravim stvari i pokušam da joj budem prijateljica..
To je istina. Kunem se.
Kad sam se vratila, videla sam praznu flašu...
i znala sam da sam sve vreme bila u pravu.
Tako nešto sam i mislio.
Sophie je mrtva.
Mrtva?
Njeno telo je pronađeno u Toulonskoj luci.
Ubijena je!
O, to je užasno!
Da li znaju ko je to uradio?
Ne.
Ali, ja znam.
Nema potrebe da budeš u šoku zbog Sophie, Isabel.
Ceo dan imam osećaj da je Sophie tamo gde bi najviše i volela...
sa Bobom i Lindom.
Znam da je to najjednostavniji i najuobičajniji pogled na to, ali...
Utešno je.
Zbogom, Isabel.
I čuvaj dobro Graya.
Sad si mu potrebna više nego ikad.
Larry?
Otišao je. -Znam.
Izgubila sam ga.
Izgubila zauvek.
A volim ga. Volim ga svim srcem.
Sad sam ga izgubila!
Šta mislite, hoćemo li ga ikad više videti?
Ne verujem.
Njegova Amerika će biti daleko od tvoje kao pustinja Gobi.
Sve je ovo suludo. Tako beskorisno!
Šta on to pokušava da uradi od svog života?
Šta se nada da će pronaći?
Draga moja, Larry je pronašao ono što svi mi želimo ali samo nekolicina uspe.
Stvarno mislim da će svako ko ga upozna postati bolji...
plamenitiji i ljubazniji.
Vidiš, draga moja....
dobrota je, na kraju krajeva, najjača sila na svetu.
A on je ima.