ПЕГИ КЪМИНС и ДЖОН ДАЛ във филма
ЛУДИ ПО ОРЪЖИЕТО (1950)
Участват още — БЕРИ КРЮГЕР, МОРИС КАРНОВСКИ, АНАБЕЛ ШОУ,
ХАРИ ЛЮИС, НЕДРИК ЙЪНГ, РЪСТИ ТАМБЛИН и други
Сценарий МАККИНЛИ КАНТОР и МИЛАРД КАУФМАН
По разказа на МАККИНЛИ КАНТОР
Музика ВИКТОР ЙЪНГ
Оператор РЪСЕЛ ХАРЛАН
Продуценти МОРИС КИНГ и ФРАНК КИНГ
Режисьор ДЖОУЗЕФ Х. ЛЮИС
Не съм само неговата по-голяма сестра, но баща и майка.
Опитвах се да го предпазя, но никога не изкарвах толкова,
за да му купувам неща като на другите деца.
Той винаги беше послушен. Никога не е плакал.
Сигурен съм, че е бил добър, Руби. Но тази негова мания по оръжията...
Когато беше малък, първо имаше прашка.
Сам си ги правеше.
После си взе една стара пушка, която размени за хваната от него катерица.
Винаги е стрелял.
Беше по-добър от всяко друго дете.
Е, всяко дете иска да се почувства най-добро в нещо.
Аз спестявах и за една Коледа му купих чисто нова въздушна пушка.
Той се гордееше с това повече от всичко в живота си.
Той ми каза какво е сторил, съдия Уилоуби.
Не е убил никого през живота си, няма и да го стори.
В оръжията го привлича друго, не убийствата.
Разбирам. - Съдия Уилоуби.
Аз съм Дейв Алистър, сър, а това е Клайд Бостън.
Познавате го, синът на шерифа. - Да, Дейв, продължавай.
Клайд, Барт и аз сме приятели, откакто Барт дойде в града.
И това, което Руби... г-жа Теър каза за Барт, че не искал да убива никого,
е вярно, г-н съдия. Клайд и аз го знаем.
Преди няколко години, през лятната ваканция,
отидохме на къмпинг в планината Сан Лоренцо,
близко до Нечъръл Бридж. Клайд си изгуби джобния нож,
а ние започнахме да го търсим. Изведнъж...
Там има пума. Ето я.
Виждам я. - Искаш ли да я отстреляш?
Няма да уцеля. Барт е единственият, който би уцелил от това разстояние.
Не е толкова далеч. Можеш да я уцелиш, Клайд.
Ще е трофей. Давай, Барт.
Слънцето ми свети в очите. - Спря. Това е перфектната позиция.
Давай, Барт. - Добре.
Няма да остане там вечно. Побързай, Барт.
Давай, Барт. Стреляй.
Не. Дай.
Добър изстрел. - Слънцето ме заслепи.
Да не мислиш, че стрелям когато поискам?
Барт, изчакай ни.
Както виждате, съдия Уилоуби, точно както каза г-ца Теър.
Не би убил никого. Дори една стара пума, която щеше да му е трофей.
Това ли е всичко? - Да, сър, това е.
Сега, за онази работа с револвера. Беше през миналата пролет.
Тук ли е още г-ца Уин? - Да, ваша чест.
Бихте ли ни разказала за случая с пистолета?
Да. Бях с Барт и другите момчета в осми клас. През един ден...
Чакайте. Бихте ли продължила по-бавно, моля?
Съжалявам. Просто съм много напрегната.
Един ден трябваше да изляза от стаята за малко.
И когато се върнах в стаята...
Истински ли е? Мога ли да стрелям?
Не. - Откъде го взе?
От едни музиканти. - Винаги ли си искал пистолет?
Разбира се. Човек не знае какво ще се случи и кога ще му потрябва.
Наистина е хубав. - Стреля ли с него?
Аз вероятно съм най-добрият стрелец в Нешвил.
Барт Теър. - Г-ца Уин.
Дай ми този пистолет. - Мой си е, аз го купих.
Веднага ми го предай. - Това е мой пистолет.
Сам изкарах парите за него. На никого няма да го дам.
Много добре. Тогава ще отидеш до кабинета на директора с мен.
Притежанието на оръжие е нещо неотменимо за него.
Както ножчетата, хармониките и бухалките за другите момчета.
Не го ли предаде на вас или на директора?
Не, сър. Дори и когато извикахме г-н Бостън.
Благодаря ви, г-це Уин. - Аз също, г-н съдия.
Имаше ли проблем с изземането му? - Никакъв.
Познавам го от пеленаче. Веднага го предаде.
После говорих с него и сестра му, и всички се съгласихме,
че няма да има друго оръжие, докато не стане пълнолетен.
Мога ли да кажа нещо, съдия? - Да, Руби.
Съдия, Барт има нужда от мъжка ръка в къщата.
Това е Айра Флеглър, с когото ще се женим следващата седмица.
Ние го обсъдихме, и Айра иска Барт да живее с нас.
Сключването на брака ти, Руби, е отделна работа,
без да се предполагат разни спънки в началото.
Ела насам, синко.
Въпреки даденото от теб обещание пред тези хора,
си разбил железарията на Мейснър и си откраднал този пистолет.
Да, сър, така е. - Кое те накара да го сториш?
Не знам. Те ми отнеха пистолета.
А аз трябва да имам оръжие. - Но защо?
Както каза сестра ми, съм най-добър в стрелбата.
Само това харесвам. Това искам да правя когато порасна.
Не искаш нищо друго, освен да стреляш?
Харесва ми да стрелям, съдия. Не знам защо,
но тогава се чувствам добре. Придава ми значимост.
Днес не си изправен пред нас, защото обичаш да стреляш, Барт.
Съдим те, защото оръжията са се превърнали в опасна мания за теб.
Днес си тук, защото си обвинен за взломна кражба.
Всички имаме нужда от разни неща.
Но тяхното владение се определя от закона.
А ти си нарушил закона. Обвинен си в много сериозно престъпление.
Моята работа е да мисля не само кое е добро за теб,
но кое е добро и за обществото, в което ние живеем.
И се страхувам, че ще трябва да ти намерим ново обкръжение,
където ще можеш да пораснеш, без да застрашаваш живота
и собствеността на другите. Барт, ще те изпратя
в поправително училище извън града.
Това не е наказание. В училището ще ти помогнат да пораснеш.
Ще останеш там, докато не станеш пълнолетен,
или ако съдът не намери причини да измени решението си.
Деца, защо не ме извикахте?
Ало?
Кой? Къде си?
Защо не ни уведоми?
Ние сме добре.
Кой е, мамо? - Тихо.
Те са чудесни. Изчакай да ги видиш, просто ще...
Какво? Да. Побързай.
Кой е, мамо? - Чичо ви Барт.
Прибира се вкъщи.
Градски новини. Кого?
Барт Теър! Кога се прибра в града?
Не. Ще намеря някой да поеме бюрото. Веднага идвам.
Разбира се. Ще взема Клайд по пътя. Добре.
Джо, довърши броя. Отивам да купонясвам.
Барт. Какво е това? - Английски пистолети за дуел.
Ръчна изработка. - Наистина си събрал колекция!
Да. Подай ми бирата. - Добре.
Ами ти? Чух, че си се оженил. - Да, имам и момче.
Без майтап. - Да. Скоро и той ще стане шериф.
А ти, Барт? - Четири години в поправителното,
а после в армията. Така и не можах да се оженя.
Винаги съм си те представял, в армията до живот.
Не, доскуча ми. Само учиш народа да стреля.
Видя ли се със сестра ти? - Мразя топла бира.
Видя ли се с Руби? - Това беше първото нещо.
Какво е да си чичо на две хубави дечица?
Много е важно. До сега не ги бях виждал.
Какво смяташ да правиш сега, Барт? - Не знам.
Бих искал да се установя.
Може би да си намеря работа с демонстрации на стрелба.
В града ще има панаир. Да отидем и да се повеселим като едно време.
Може да срещнеш някоя.
Нашата голяма звезда в действие.
Дами и господа, като управител на панаира Пакет,
ще ви представя известната, опасната,
красивата г-ца Ани Лори Стар.
Направо от Лондон, Англия и столиците на континента.
Пред чието забележително майсторство на страхотна пистолетна
и пушечна стрелба, Америка следва да се предаде.
Ето я и нея, дами и господа.
Толкова пленително, опасно и прекрасно е да се гледа.
Бижуто на Лондон, г-ца Ани Лори Стар.
Често, по време на дългите й пътешествия,
тя е предизвиквана от различни стрелци да се състезават с нея.
Дамата ми каза, че е толкова уверена в способностите си,
че удвоява офертата си от 250 долара
към всеки, който може да я надстреля.
Има само едно условие: Местният участник
трябва да възнагради г-ца Стар
с хонорар от само 10 % от предложената ставка.
Хонорар само от 50 долара срещу 500!
Дочувам ли покана? - Какво чакаш? Аз ще дам 20.
Аз ще ти дам 10. - И аз май имах 20.
Мога ли...
Чух покана. Ето един младеж, който мисли, че може да стреля.
Доверете ми се, момчета.
Добре. Много интересно, наистина.
Г-ца Стар винаги с удоволствие приема дребните дарения.
Предполагам, че имате 50 долара. - Предполагам, че и вие имате 500.
Да, къде са 500? - Къде да са?
Дами и господа, моля ви.
Касата с радост ще изплати 500 долара на този господин.
Но първо той ще трябва да победи младата дама.
Сложете някъде парите. - Дами и господа, моля ви.
Да ги видим. - Да?
Това става ли?
Разбира се, ще свърши работа.
Отидоха си моите 20 кинта. - Да. И моите 10.
Какво ще кажеш за короната? Искаш ли да запалиш кибрита?
Ами ти? - Веднъж почти убих човек.
Стрелях малко по-ниско. - Нямам нищо против.
Лори, по-добре остави Мейбъл да си сложи короната.
Какво има? Да не те е страх, че ще стрелям по-ниско?
С това ще завърши представлението за вечерта.
Благодарим ви много за отделеното внимание.
Шоуто ще продължи след панаира.
Предполагаме, че сте се забавлявали за парите си.
Ето парите, ето и пръстена.
Нали ще го вземеш? - Не, не, аз...
Не мисля, че ще ми стане.
Благодаря.
Ще се наложи да изчакаме? - Определено не.
Барт, ще се видим в следващата шатра.
Разбира се.
Какво друго правите, освен да стреляте?
Е, това ми стига.
Работите ли? - Не, още не.
Може би трябва. Паки, нали ти трябват мъже?
Теб мога и да те използвам.
Колко плащаш?
Ще поговорим и за това?
Кога напускате града?
В понеделник.
Имаш ли кола? - Не.
Може да се вози в моята. - Може да се вози при Блуи-Блуи.
Радвам се, че ще си с нас.
Може би ще се видим по-късно. - Защо не?
Здрасти, хлапе.
Понякога си мисля, че изглеждам по-добре в този екип. Отива ли ми?
Предполагам, че да. Пакет иска да побързаме
и да дадем шанс за концесионерите в тълпата.
Ето къде са истинските пари, мой човек.
Държим най-фалшивото панаирче на запад от Мисисипи.
Знаем повече начина да преметнем някой, отколкото има такива.
Когато се вдигнем от тук, на местните ще им останат
само няколко герданчета и ръждиви фиби.
Търсиш ли нещо? - Обувки.
Ще ходиш ли някъде? - Да.
Защо не поумнееш? - Какво имаш предвид?
Довечера отново ще се срещнеш с нея, нали?
Какво лошо има? - Нищо.
Само където не е от големите къщовници.
Стига вече. Какво искаш да кажеш?
Това че някой хора ги бива с жените, а други се държат като глупаци.
Някои са родени палячовци. - Ти си роден глупак.
Към караваната на Лори ли си тръгнал?
Да. Защо? - Каза ми да не я безпокоиш.
Защо не ми го каже лично?
Синко, живял съм малко по-дълго от теб.
Диаграма ли да ти начертая?
Имам претенции към нея.
Защото работи за теб? - Нещо повече.
Но ако искаш да го чуеш от нея, ще отидем заедно. Тя...
Тя без колебание ще те разкара.
Да не си чул нещо за нея и мен?
Мисля, че се опитваха, но бях тъп, за да го разбера.
Влез.
Ти ли си?
Ако отново си пуснеш ръцете така, ще те убия.
Като онзи, когото уби в Сейнт Луис?
Цял живот ли ще ми го напомняш? - Да.
Защото си моя.
Къде си мислиш, че отиваш облечена по този начин?
Ти не ме притежаваш, Паки? - Казах му обратното.
Видях го да идва по пътя.
Доста му казах. Наблюдавам и двама ви.
Така, както се гледате всяка вечер, като двойка диви животни.
Почти ме изплаши. - Би трябвало. Той е мъж.
Скъпа, аз изкарвам пари, както ти искаш.
Големи пари. Но трябва време. Дай ми време.
Никога няма да направиш големите пари. Ти си дребен човечец.
Скъпа, чуй ме. - Нямаш смелост, нищо.
Искам да действам. - Действай тогава.
Добре. - Казах ти да си държиш...
Махай се от тук.
Казах ти да се махнеш от тук.
Уволнен си.
И двамата.
Не биваше да стреляш по него до сряда.
Защо до сряда? - Тогава плаща.
Имам пари. И сами ще се оправим.
По-добре спри в следващия град. - Защо?
Трябва да си уредим връзката, нали?
Така ли искаш?
Така искам.
За теб е добре, нали?
Разбира се.
Лори, чакай.
Какво има, Барт?
Лори, аз...
Размисли ли, Барт? - Не. Трябваше ли?
Ще получиш ужасно дълга "присъда".
Е, вече съм имал една. Поправително училище.
Когато бях дете
откраднах пистолет от един железарски магазин и ме...
Това ли искаше да ми кажеш, Барт? - Исках да знаеш.
Барт, никога не съм била много добра, поне до сега.
Няма да получиш споразумение. - Ще се оправя.
Но имам странното усещане, че искам да съм добра.
Не знам, може би не мога.
Но ще се опитам. - Ще успеем.
Ще съм упорита, Барт. - Ще успеем.
Ще се опитам.
Искате ли лук? - Разбира се.
Струва още пет цента.
Забрави за лука. - Задръж лука.
Каква глупачка съм, да си помисля, че може да стигнем до Лас Вегас.
Просто попаднахме в лош период, това е всичко.
Е, резервоарът ни е още пълен.
Барт? Помниш ли какво ти казах? - Да.
Още ли мислиш така? - Някой може да пострада.
Как може да стане, когато няма да нараним никого?
Казах ти, че е много опасно.
Нищо не е наред. Няма топла вода.
Поне имаме покрив. - Да, така е.
Как ще платим, когато напускаме?
Мога да започна при Ремингтън. - За 40 долара седмично?
Ще ни стигнат. - На теб може би, но не и на мен.
Твърде бавно става, Барт. Искам да живея сега.
И каква е идеята ти за живот? - Не и с 40 кинта на седмица.
Откъде имаш такива идеи? - Винаги съм ги имала.
Откакто се помня. И ако не успея по един начин, ще го сторя по друг.
Не мислех, че ще се оправяме по този начин.
Значи съм размислила. Нали ти казах, че не съм добра.
Не се шегувах, нали? Сега вече знаеш.
Барт, живота ме е блъскал постоянно, а от сега нататък аз ще си го връщам.
Какво искаш?
Кога ще започнеш да живееш?
Четири години в поправителното, после армията.
Мисля, че ти дължат някаква промяна.
Защо си толкова придирчив?
Нека да не спорим. Ще продам оръжията ми.
Ще ни даде достатъчно, за да започнем отначало.
Няма да е достатъчно за началото, което аз искам.
Аз искам много неща. Скъпи неща. Не искам да ме е страх от живота
или нещо такова. Искам мъж с душа и смелост.
Засмян мъж, който ще направи всичко.
Мъж, който ще начертае пътя и ще ми завладее света.
Не искам да погледна в огледалото и да видя мъж, отдръпващ се от мен.
По-добре ме целуни за сбогом, Барт.
Защото няма да съм тук, когато се върнеш.
Хайде, Барт. Нека приключим както започнахме. На ниво.
Ще ме хвърлиш ли?
Разбира се. Скачай.
И аз си казах: "Защо да стоя в Чикаго? Направих пачка.
Защо да чакам децата ми да се мъчат?"
И така ще изкарам няколко месеца в Калифорния, ще видя някое шоу,
може би ще ми се случи нещо хубаво. Кой знае?
Разбира се. Винаги има такава възможност, нали?
Може да стане дори преди да стигна до Калифорния.
В чакането няма смисъл. - Не.
Би ли спрял за малко? - Чакай...
Следва завой, така че карай внимателно. Идва кола.
Всичко е наред.
Внимавай.
Заповядай.
Благодаря. - Това е остър завой.
Надявам се да няма много хора.
Не мисля, виж онзи стълб.
Не им обръщай внимание. Те ни гледат заради облеклото.
Добре. Така става ли? - Става. Продължавай.
Права си. Има много хора.
Чудя се дали ще има място за паркиране.
Там колите са спрели.
Ако успеем да паркираме, предполагам, че ще трябва да...
Добре, тук. - Колкото може по-бързо.
Не се тревожи. Няма да е по-дълго отколкото се налага.
Добре.
Махни се от тук.
Точно така. Застани там.
Добре.
Здравей. - Добър екип.
Харесва ми. - Страхотен пистолет.
Благодаря. - Английски е, нали?
Точно така. - От кое представление си?
"Шайен Родео" и "Карнавал". Останалите ще се появят след малко.
Аз вървя напред. - Тук ли ще играете?
Не. - Тук няма проблеми с шоуто.
Три билета и получавате полицейска подкрепа.
И вие имате хубав пищов. - Съжалявам, не го давам на никого.
Миналата година убих човек с него. - Той ли си го изпроси?
Да, но гледката на свличането му не беше много приятна.
Той си мислеше, че ще се оправи с един изстрел...
Внимавай. - Обещавам.
Нека аз да карам. Давай.
Бързам. Казах ти да останеш в колата.
Нямаше да помогне. Ченгето излезе навън.
Просто задмини колата, хайде. - Добре.
Това е. Искаше да знае в кое шоу играя.
Ще погледнеш ли назад? Има ли някой? Подобни случайни срещи...
Всичко е наред.
Сигурна ли си, че няма никой? - Да, продължавай.
Следващия път остани в колата и никой няма да те види.
Ти ли ще ми кажеш? Давай, не спирай.
Знам какво правя.
Погледни пак. Има ли някой след нас? - Не.
Сигурна ли си? - Да, напълно.
Син седан. С регистрация в Илинойс.
Нямате номера. И двамата са облечени като каубои.
Да, знам.
Мъж и момиче.
Не ме убивайте. - Не искам да се задушиш.
Приятно прекарване в Калифорния.
Намали.
Какво има? - Имахме неприятности в Хемптън.
Откъде идвате? - От Хемптън.
Живеем на два квартала от произшествието,
от другата страна на Мейн Стрийт. - Добре, карайте внимателно.
Благодарим ви. - Добре.
Лори, така няма да стане. - Защо не?
Онзи мъж зад решетките на касата помисли, че не съм на ниво.
Помислих, че ще се обади на ченгетата. - И какво?
Не можеш да гръмнеш колебаещ се човек.
Но със сигурност можеш да го изплашиш, като онзи хотелиер.
Лори, аз не... - Знаеш ли нещо, Барт?
Какво? - Обичам те.
Обичам те повече от всичко на света.
Помощ. Някой да ги спре.
Лори, недей. Хайде.
Влизай.
Щеше да убиеш онзи човек. - Само ако имаше възможност.
Те ни следват. Давай, по-бързо.
Не може по-бързо. Какво й става? Не върви.
Стреляй. Защо не стреляш?
Стреляй.
Стреляй. Чу ли ме? - Добре.
Уцели ли ги?
Да.
Повтарям: кафяв седан, модел 1949,
регистрационен номер 13X572.
13X572.
ДВОЙКА ОБИРДЖИИ ЧУПЯТ ГРАНИЧНА БАРИЕРА!
СОБСТВЕНИКЪТ НА ПАНАИР НАЗОВАВА УБИЙЦИТЕ!
БИВШИ СЛУЖИТЕЛИ ЗАМЕСЕНИ В УБИЙСТВОТО В СЕЙНТ ЛУИС.
Джо, задръж първата страница.
Какво става, скъпа?
Какво има? - Елън каза, че чичо Барт е убиец.
Убиец ли е? - Не, скъпа. Той не е убиец.
Не е застрелял никого през живота си.
Как ли ще се почувства онзи човек, като узнае, че униформата му липсва.
Ще си има неприятности. - Не е трябвало да се напива.
Освен това, в нея си много хубав. - Трябва бързо да се отърва от нея.
Страхувам се от морски патрул. Все едно, мразя да я нося.
Защо? Нали преди си носил.
Знам, но беше моя.
Тогава бях честно момче.
Имаш предвид, преди да ме срещнеш? - Не знам.
Просто всичко става много бързо. Всичко е на толкова висока скорост,
че понякога не ми харесва.
Има ли смисъл? - Кога мислиш толкова?
През нощта. Понякога се събуждам.
Все едно че нищо не се е случило, че нищо не е истинско.
Следващия път се събуди, Барт, и виж, че лежа до теб.
Аз съм твоя и истинска.
Да.
Но си само ти, Лори.
Останалото е кошмар.
Колко още ще висим тук?
Попитай синоптиците. Вързани сме тук, докато не намерим помощ.
Няма да успеем, докато не свърши бурята.
Може би и тогава няма да е сигурно. Не можеш ли да издърпаш колата сам?
Едва ли.
Изобщо помисли ли за това?
Идвало ли ти е на ум, че след като сме започнали
вече не можем да извикаме никого на помощ, дори да умираме?
До края на живота си ще бъдем самотни.
Някога да ти е минавала тази мисъл?
Какво има, Барт?
Последната акция.
Кола пълна с ченгета.
Изплаших се.
Но сега вече сме на сигурно. - Лори, чуй ме внимателно.
Нещо ми стана, когато се изплаших.
През цялото време, докато стрелях,
не спрях да мисля колко е лесно да застрелям и шофьора.
Продължих да се боря със себе си. - Барт.
Лори, аз не съм убиец. Не искам да съм такъв.
Не искам такъв живот. Писна ми.
На мен също, Барт.
И ти ли мислиш така? - Разбира се.
Скъпа, трябва да се махнем. - Къде?
Извън страната, където и да е.
С какво? - Не те разбирам.
Всичките ни пари отидоха, за да стигнем толкова далеч. Разорени сме.
Какво се опитваш да кажеш?
Още един удар. - Не.
Още един. Голям. - Не, страх ме е.
Ще го планираме внимателно, ще му посветим цялото си време.
Ще забогатеем и тогава ще напуснем страната. Ще сме завинаги заедно.
Лори, страх ме е. - Последният.
Наистина ли мислиш така? - Последният.
Добре, скъпа. - Барт, мили.
Ще го направим перфектно. После ще се разделим за малко.
Да се разделим? - Ще трябва.
С тези снимки по вестниците на мъж и жена.
Така ще е много лесно да ни засекат.
Какъв е смисълът от удачния удар, ако след това ни хванат?
Ще приготвим две коли за измъкване. Това ще удвои шансовете ни.
Лори, за колко дълго? - Може би за два, три месеца.
Ще си уговорим среща, в Маями или в Ню Орлеан.
Три месеца... - По-добре от три години в затвора,
в отделни килии.
Барт, заедно пораснахме.
Точно в 14:00 ч. аз ще пристигна пред касата.
Тогава ще има размяна на смените на товарните платформи.
Коридорите ще са пусти. Ще имаме 6 минути
да извършим удара и да се измъкнем. Разбра ли всичко?
Мисля, че да. Това е вратата, през която ще минеш. Аз съм тук.
Вратата на касата е тук. Ще минем през вътрешната стая,
през тази врата и надолу по стълбите.
Пресичаме през този коридор към платформите,
колата ни ще е тук. - Втората кола?
На 10 км по-нагоре. Риджуей. Ще вземеш тази кола.
Ще тръгнем в противоположни посоки. - Добре. Да го повторим отново.
Как си?
Забогатявам. - Тук няма да успееш.
Не знам. Имам приятелка, която работи на гишето.
Между нас казано, навън може и да изкараме някоя пара.
Не разчитай на това. Знаеш ли колко е издръжката на една двойка?
Двойно на тази за сам човек.
Г-це Риджуей, проверихте ли този списък? Искат го от отдел ТРЗ.
Да, г-жо Сайфърт. - Защо носите панталони?
Само това имах за днес. Не ми върнаха прането.
Утре ви очаквам с пола. - Разбрах, г-жо Сайфърт.
Благодаря, Джордж.
Ей, къде отиваш?
Нося месо за барбекюто на г-н Маленбърг.
Месо? Той не го иска в службата.
Ти така си мислиш. Обадил се е на Номер четири.
"Лична проверка на месо за скара."
Предполагам, че ще организира парти.
Добре, отнеси го.
Какво е това? - Месо за барбекю.
Какво барбекю? На кой е месото? - Върнете се на бюрото си.
Но той е в грешния отдел. - Казаха ми да занеса месото
на г-н Маленбърг за неговото парти.
Сигурна, че г-н Маленбърг би ми казал, ако очакваше...
Ще организирате ли парти довечера?
Не, защо. Разбира се, че няма да организирам.
Залегнете.
Дайте ми онази кутия.
Лори!
Защо стреля? - За да ги изплаша.
Да не си уцелила някого? - Не, но трябваше да уцеля
старата чистачка, която пусна алармата.
Лори, аз... Чакай. Аз... Имам да ти казвам много неща,
които не успях да ти кажа миналата нощ.
Аз също. - Бъди добра.
Разбира се. - Сбогом, скъпа.
Блокирайте пътищата. Претърсвайте всички коли.
Проверявайте документите. Покрийте къмпингите, хотелите и автогарите.
Те са опасни и въоръжени. Стреляйте на месо.
ПОЛИЦЕЙСКА МРЕЖА ПОКРИВА ЩАТА
ПОЛИЦИЯТА ИЗДИРВА УБИЙЦИТЕ
ЗАПОДОЗРЕНИ ПРЕСТЪПНИЦИ СА АРЕСТУВАНИ
ФБР СЕ ВКЛЮЧВА В ЛОВА НА БАНДИТИТЕ!
До всички агенти. Бартън Теър и Ани Лори Стар са свързани
с убийствата в бронираната кола.
Всички окръжни и държавни офицери
да са в очакване на по-нататъшни инструкции.
Барт.
Какво е това? - Калифорнийската магистрала.
Само се успокой.
От тук дневно минават стотици коли.
Превозвате ли плодове и зеленчуци? Багаж?
Само няколко чанти на задната седалка.
По-добре да погледна.
Добре. - Отворете първо този тук.
Умник.
Ще започна с онзи, ще му направя пълна проверка. Можете да тръгвате.
Видя ли? Казах ти, че ще е лесно.
Трябва да се отървем от колата в Пасадена и да си вземем такси.
Ще спрем ли някъде за малко? - Край океана?
Като малка живеех в Брайтън. Баща ми имаше стрелбище там.
Обичам морето.
Липсва ли ти?
Барт, да се разходим по плажа.
Тъкмо прочетох за погребенията.
"Премина погребението на г-жа Огюстин Сайфърт, на 23 г.,
офис мениджър в "Армър Мийт Пакинг Къмпани",
и Уилям Бечъл — охранител, които бяха застреляни миналия петък,
когато бандитите ограбиха заплатите на фирмата."
Е, и? - Какво, е?
Двама души са мъртви.
Само ние живеем, без да работим.
Защо? Защо го направи?
Защо трябва да убиваш хора? Защо не ги пускаш живи?
Защото се наложи. Защото ме беше страх.
Защото те можеха да те убият. Защото само теб имам на света.
Защото те обичам.
Ние сме убийци. - Ти не си.
Аз съм. - Не, и двамата сме.
Щом си започнал да грабиш с оръжие,
трябва да си готов да убиваш дори преди самото нападение.
Просто те оставих да извършиш и моето убийство.
Трябваше да ти кажа, че съм го правила и преди.
Убих един мъж с Паки в Сейнт Луис.
Ние му се опънахме, аз се изплаших и го убих.
Защото винаги ме е било страх. Толкова съм изплашена,
че дори не мога да мисля. Мога само да убивам.
Ще се махна. Обещавам никога вече да не те безпокоя.
Не, вече го пробвахме. Забрави ли?
Да, но този път... - Не. Продължаваме заедно, Лори.
Не знам защо. Може би както оръжията и патроните вървят заедно.
Ще направя всичко каквото искаш. Каквото кажеш. Всичко.
Ще останем тук няколко дни и ще обмислим следващия ни ход.
Двадесетдоларовите банкноти, депозирани в "Бей Сити банк"
от търговци от бреговата зона, са разпознати като фалшиви.
Серийните номера на банкнотите веднага са разпратени
по всички работни места и хотели в близост.
Барт?
Току-що се уговорих да ни прехвърлят в Мексико.
Кога тръгваме? - Утре.
Може ли да излезем за малко довечера?
Разбира се.
Нали знаеш какво ще направим, когато стигнем в Мексико?
Ще си купим едно хубаво ранчо и ще се установим.
Може би дори ще имаме деца, за които си говорихме веднъж.
Помниш ли?
Фъстъци, сър?
Един голям балон за момчето.
10 цента парчето. Благодаря, госпожо.
Ако не позная теглото ви... Точно тук, госпожо.
Седнете на кантара. Само 10 цента.
Ако не позная теглото ви, ще ви дам един от тези чудни подаръци.
Аз... Нямате 10 цента? Туристи!
Два, моля.
Знаеш ли какво чаках през целия си живот?
Кажи ми. - Довечера.
Искаш ли да чуеш нещо? - Какво?
Аз също.
Скъпи, да се прибираме.
Серия Е. Същата като онази пред хотела.
Благодаря ви, госпожице. - Благодаря.
Палтото ми. - Всичко е наред. Да вървим, Лори.
Вече взех клиенти. - Сигурно, давай.
Слушам, сър. - Не предприемай нищо.
Барт, към Мексико ли сме тръгнали?
Всичките ни пари останаха в хотелската стая.
Хотелът вече гъмжи от ченгета. Не съм вярвал, че парите парят.
Какво ще правим? Как ще се измъкнем от града?
Не знам. - Може би трябва да откраднем кола.
Ще блокират магистралата във всички посоки.
Ще бъдат по летищата, ж.п. гарите и автогарите.
Съжалявам, че трябваше да дойдем така, Руби.
Това е Лори. - Защо дойдохте тук?
Просто защото нямаше къде другаде да отидем.
Боже, какви сладки деца. - Ти си моят чичо Барт, нали?
Да. Къде е Айра?
Той е в Сан Франциско по работа. - Може ли да хапнем нещо?
Първо да сложа децата в леглото. Хайде, деца. Отивате да спите.
Деца, Гуендолин и Гаси няма да дойдат днес. Те са настинали.
Да ви няма от къщата, отидете да играете другаде.
Защо си застанала там и ме зяпаш?
Вземи ни колата. С радост ще ти я дадем, само да се махнеш от тук.
Да, би искала да си тръгнем посред бял ден, нали? Това ще е отлично.
Тогава спри да ме гледаш.
Тук има телефон. Няма да рискувам.
Не и със сестрата на Барт.
Какво става тук? - Нищо.
Здрасти, Джак. Как е?
Получи ли съобщението ми. Имаш ли новини за мен?
Със сигурност ще ги използвам. - Не знам дали са такива.
Стига, не бъди толкова загадъчен. - Пол Джаксън се обади.
Имал чувството, че Барт е напуснал Ел Ей. Това е всичко.
Пол каза днес, че бегълците ще бъдат здраво притиснати.
Руби е казала на съседските деца, че нейните са болни и няма да излизат.
Може и да не означава нищо, но...
Искаше ми се да не се беше обаждал.
Помислих, че би искал да се разходиш с мен.
Разбира се. Да вървим.
Клайд, остави си оръжието тук.
Какво има? - Мисля, че чух кола.
Ти си луда. - Барт.
Това са Дейв и Клайд. - Ти ли им каза, че сме тук.
Защо да се опозорявам пред децата ми по-рано от необходимото?
Тихо. Вървете отзад и влезте в колата. Ще се видим там.
Добре.
Жалко, че е трябвало да идвате. - Здравей, Барт.
Къде е оръжието ви?
Не носим такова. - Барт, това е нашият град.
Не искаме стрелба или някой да пострада.
Включително и аз? - Включително и ти.
Барт, дойдохме да ви помолим с Лори да се предадете.
Знаеш, че ще направя всичко, за да получиш честни условия.
Много мило. - Не ни карай да го обръщаме
на преследване или в някакво клане. - Жалко, че е трябвало да идвате.
Барт, ти познаваш района и планините, ние също.
Знаеш, че няма как да се измъкнеш от закона.
В момента, в който тръгнеш, ние ще обявим тревога.
Няма да има път, дори пътечка, по която да минеш.
Е, радвам се, че ви видях.
Сбогом, Барт. - Сбогом.
Ще се видим.
Да.
Лори! Помислих си...
Никой няма да стреля по нас с бебето. - Дай ми го.
Но то ще е на сигурно. - Къде са Руби и другите.
Заключих ги в гаража. - Добре, качвай се.
Идвам. Пол е прекъснал телефона. Ще видя дали Руби и децата са добре.
Извършителите поеха по магистрала 25 към планината Сан Лоренцо.
Блокирайте 26 и изпратете напред хора по основния маршрут.
Няма да се измъкнат, освен ако не оставят колата и не тръгнат пеша.
Обща тревога до всички шерифи и полицаи от областта. Въоръжени са.
Барт.
Страхотно е, нали? - Заобиколи ги.
Къде ще ни отведе този път? - Направо в планината.
Добре ли си? - Да.
Да се махаме от тук. Хайде.
Чакай. - Идвай.
Чакай. - Идвай, скъпа.
Защо се изморихме толкова бързо? - От височината е.
Искам да стигна по-надалеч преди слънцето да е залязло.
Тогава може да си починем. Хайде, скъпа.
Барт.
Не мога да си поема дъх.
Още малко. - Не.
Лори, ставай. - Не.
Лори. - Нека да дойдат. Ще ги избия!
Спри, Лори. Спри.
Още малко.
Тогава ще си починем.
Барт, страх ме е.
Почини си.
Ще си починем за малко.
Барт, добре е, че съм близо до теб.
Като дете съм идвал тук на къмпинг.
Всяко лято,
с Дейв и Клайд.
Мисля, че ще можем да намерим пътя, когато съмне.
Барт, този път наистина загазихме.
Лори, каквото и да стане, не бих сторил друго.
Барт?
Барт, Клайд е.
Идваме при теб. Дейв и аз.
Отговори ни, Барт.
Нямаш шанс.
Твърде много хора са обградили блатото.
Барт, Дейв е.
Идваме, Барт.
Знаем, че няма да ни убиеш.
Ти не си убиец, Барт.
Можеш да се предадеш, Барт. Всичко свърши.
Идваме, Барт.
Още една стъпка и ви убивам.
Ще ви убия! - Лори, недей!
Ще ви убия! - Лори!
Добре ли сте, шерифе?
Да.
Да, добре сме.
Превод y68. org
Редакция Миро и Никчо