превод и субтитри ДАНИЕЛ ЗЛАТЕВ
По действителен случай
Клод.
Облечи тези дрехи.
Гент, Фландрия Белгия
Карайте само по второстепенни пътища.
Немците идват от изток, затова ние ще минем от юг към Брюксел.
Да, Отче. - Бог да е с теб, Клод.
Март 1943 Париж, Франция
Г-н Райхсмаршал.
Госпожице.
Шампанско... много добре.
Трябва да се присъедините, д-р Щал.
Вземете си чаша. - С удоволствие.
Клер, имаме нужда от още една чаша за шампанско.
Да, господине.
За Щал е.
Тази... И тази...
За Каринхол.
Да...
А тази, ще е подарък за Фюрера в Берхтесгаден.
Какво друго, д-р Щал?
Август 1943 Милано, Ломбардия, Италия
Това е Тайната вечеря на Да Винчи.
Британските бомбардировачи са съборили 3 стени и покрива.
Това е "Монте Касино" основан през 529 г. от св. Бенедикт.
Това е от февруари.
Това е Монте Касино през март,
след като са изсипани 20 тона бомби отгоре му.
Г-н президент, простият факт е, че войната достигна етап,
който е изключително опасен, за великите постижения на човечеството.
Професор Стокс, разбирате, че това е война.
Човешкият живот не може да се сравнява с великите постижения.
Да, сър.
Има още нещо.
Това е Гентският олтар.
Един от най-хубавите монументи на католическата църква.
Знаем, че нацистите са го откраднали.
Докато искаме да спечелим тази война, сър,
трябва да помним високата цена, която плащаме.
Много фондации на съвременното обществото са унищожени.
Тук е мястото, където сме сега.
Руснаците са тук.
Съюзниците тук.
И тук.
След няколко месеца с божията воля, ще стигнем до Берлин.
Това означава, че ще си проправим път на запад,
през Полша, Унгария и Австрия...
Също през Рим до Флоренция.
И на изток през Париж.
Остава въпроса...
Кой може да е сигурен, че статуята на Давид ще остане.
Или Мона Лиза още се усмихва.
Кой ще ги защити?
Добре, професоре това е убедителен аргумент.
Какво предлагате?
Предлагам да съберем екип от учени,
които там да идентифицират шедьоврите.
Те вече са там и се бият.
Имате ли семейство?
Имам жена и малък син.
Може би питам прекалено много.
Март 1944 Ню Йорк
Ще дам всичко от себе си.
И с Микеланджело ли се бъзикаш?
Ти си точният човек, който да го направи.
Гладен ли си? Ще черпиш ли?
Чичо Сам плаща.
Как е Пени? - Добре е!
Съмнявам се в твоя вкус. - И тя.
Как е сърчицето? - Още тиктака.
Ходи ли ти се на война?
"Пазители на наследството" - Подписано от Рузвелт.
Виждам.
Възложено ми е да сформирам екип, за да защитим каквото е останало.
И да намерим, каквото липсва.
Не си ли малко стар за това? - Да.
Значи мислиш да отидеш на война с тези момчета
и да им казваш, какво могат да взривяват и какво не.
Това е идеята!
Колко души? - Засега шест.
Господи. - С теб сме седем.
Така е много по-добре!
Военно обучение в Англия и после чакаме заповеди.
Военно обучение?
На нас?
Майчице!
Ще ти трябва човек в Англия. - Да, Доналд Джефрис.
Той е пияница. Истина е.
Дай ми това. Доналд Джефрис не е ли в затвора?
Не не е. Баща му се намеси. Възстановиха парите.
А жена му? Държи ли се? - Никой не се държи.
Кога започваме?
Пазители на Наследството
"Фаталната жена"
Благодаря.
Радвам се да те видя. - Как си?
Джеймс. - Доналд.
Е, кога започваме?
Лейтенант? Стават все по-отчаяни тук.
Кажи го на Чърчил.
Е, Джеймс как е прекрасната ти съпруга?
Каза да ти дам целувка, но я е страх от алкохола.
Само ръкостискане. - Вече не пия.
Откога? - От 9 часа тази сутрин.
Поздравления.
Благодаря, редник. - Това е редник Епщайн.
От Ню Джърси. - Стига, бе!
Откъде по-точно? - Северен Нюарк.
На Нюарк. - Да, сър, северната част.
Така си и знаех. - Но съм роден в Германия.
Северна Германия.
Как я карат момчетата? - Като на Олимпиада.
Имаме архитекта от Чикаго, сержант Ричард Кембъл.
Имаме и французин. Лейтенант Жан-Клод Клермонт.
Занимавал се е с дизайн, в училище за изящни изкуства преди войната.
Престън тук ли е? - Редник Престън Савич.
Редник? - Едва ли иска да чуе това.
Така е.
И накрая скулпторът.
Сержант Уолтър Гарфийлд.
Работил съм с него по паметника на Първата световна война в Сент Луис.
Здравей, старче! - Здравей, Уолтър.
Как се отнасят с теб? - Не ни юркат.
Направо ми е жал за всичките тези момчета.
Малко упражнения с препятствия. - Не е толкова зле.
Пълзя по тумбак, заради някакви тийнейджъри, дето гърмят с халосни.
И да, и не.
Как така?
"Да", те са тийнейджъри. И "Не", не са халосни.
Гледай да не те уцелят междувременно.
Момчета, мисля, че ще се поопознаете вече.
Обучението ще помогне за това.
Избрахме ви, аз и л-т Джефрис,
защото се нуждаем от вашите знания и умения.
Възложено ни е,
да намерим и защитим, сгради,
паметници и произведения на изкуството.
Редник, затъмни,
Ти знаеше ли, че стрелят с истински? - Да.
Любимият диктатор.
На 19 годишна възраст, преди да напише романса "Моята борба",
отпада от Академията по изящни изкуства във Виена.
Това от него ли е? - Не е зле.
Не е добре.
Тези снимки ги достави разузнаването.
Това е макет на музея на Фюрера.
Ще бъде построен в родния му град Линц, Австрия.
Ще бъде най-големият в света. - Ще им трябват много произведения
на изкуството, за да го напълнят. - Точно така.
Нацистите крадат творби на изкуството от Варшава, Амстердам и Париж.
Французите го крият, те го намират и го вземат.
Затова Хитлер не бомбардира Париж.
Но бомбардира Лондон. - Да знам.
Не разрушава сградите. - Това е целта.
Крадат изкуство и го крият някъде.
Мислим, че го складират в тези райони, и го пращат на изток.
Нашите момчета сега са в Нормандия,
така че, е наш ред да се прехвърлим през канала във Франция.
Кога? - Скоро.
Почваме с Джеймс, един приятел в Париж с директора на националния музей...
Ако е още жив. - Ако е още жив, ще има идея,
къде са скрити френските творби и ще ни трябва тази информация.
Лейтенант вече сме уредили транспорта през канала в Довил.
Дръжте връзка с Емили, тя ще ви отведе до Париж.
Добре, че владее френския.
Ще трябва ли да убиваме някого? Не знам за вас, но аз искам да убия някого.
Няма ли да застреляш Хитлер, редник? - Не бих имал нищо против.
Ако още веднъж ме наречеш редник, ще убия теб.
Добре, това е.
Следващите няколко дни ще се прехвърлим.
Наближава края на войната, но не е по-малко опасно.
Бъдете внимателни и не рискувайте.
Помнете, че вашите животи са много по-ценни, от произведения на изкуството.
Юли 1944 Нормандия, Франция
Сержант, къде може да намерим командния пункт?
Сега ли сте пристигнали? - Да.
На около половин миля в тази посока.
Благодаря.
Какво?
Полковник, ако прочетете заповедта...
Изобщо не ми пука какво се казва в тази заповед!
Не ме прекъсвайте, лейтенант.
Ако мислите, че ще пиша писмо на някоя майка,
че момчето й е убито, защото някой иска църковната кула...
Не, г-не, не сте познали. Това е.
Нещо друго?
Не, сър.
Мисля, че беше добре. - Като на разходка.
Не стойте там. Елате.
Какво правите тук.
Търсих ви.
Седнете.
Знаете ли, защо съм тук?
Имате брат... Питър, нали?
Да, имате.
Близки ли сте?
Той ми е брат.
Защо не ми казахте, че работи за съпротивата?
Не е вярно.
Застреляли са го тази сутрин.
Опитал е да открадне камион.
Камион с произведения на изкуството за Германия.
И са го застреляли.
Как мислите е знаел за камиона?
Виждате ли, Клер...
понеже познавате музея,
колекциите, изкуството...
Каквото има стойност за мен.
Няма съмнение, че ако се разтърся няма да открия нещо
което да направи работата ни заедно, невъзможна.
Нали?
Правете, както намерите за добре.
Ще направя.
Ако открия нещо, няма да бъдете уволнена.
Ще ви предам на СС, ясно ли е?
Искам тялото. - Трябва да плувате по дъното на Сена.
Дювил, Франция
Грейнджър?
Притеснявах се за една минута.
Мислех, че може да е Виши, или аз не съм на правилното място.
Говориш ли английски? - Да.
Говориш. - Добре...
Някакъв шанс за транспорт до града? - Не, лейтенант.
Може ли да ни намериш радиостанции? - Не, сър.
Лъки Страйк, манджа, обувки 11 размер.
Вие, кой размер сте? - Девет.
Хей, Сам.
Лейтенант. - Радост за очите ми.
Какво караш, по дяволите?
Нацистите напускат града, оставят разни работи.
Добре, че не са те убили на плажа.
Извикаха ме, като разбраха, че знам немски.
Преводач ли си? - Не и докато не стигнем в Германия.
Много лошо.
Кой ти е командирът?
Редник. Търся майор Филви.
Да, сър, тука е.
Г-н майор.
Стокс. - Джон, как си?
Не бях сигурен, че ще се срещнем отново.
Какво имаме? - Виж това.
Това е Моне.
Вермеер е. - Затова тебе питам.
Заловихме конвой германци, които бързаха да напуснат Вернон.
12 каси пълни с това.
12 картини?
12 каси.
Понякога дори и с 30 картини вътре.
Говорихте ли с германците?
Не съм, може ли?
Питай ги откъде имат картините.
Има ли други такива камиони?
Питай ги пак.
Умната. - Късмет.
Каза, че отиват в град Зиеген.
Пет камиона излязоха в тази област. - Пет камиона?
Този ли каза така? - Не, този.
Той е командирът. Сменили са си униформите.
По дяволите.
Като видя Хитлер, ще го поздравя от теб.
Г-н капитан.
Семейството ми прави къщи,
баща ми, дядо ми...
Исках обикновен живот. - Да...
Благородно е да работиш в страната.
Знаеш ли Джеймс, френският ти не е добър.
Къде го учи?
Тук-там.
Бях в Канада малко. - Канада?
Монреал. - О, не...
Виждам те, Щал.
Къде ще се скриеш?
Виждам те!
Сейнт Ло, Франция
Хей, момчета... Вижте какво намерихме.
Спомняте ли си Сам от Нюарк? - Хей, шампионе.
Намерихме преводач. - Приятно ми е да се запознаем.
Къде е Кембъл? - - Мисля, че искаше колата.
Сега знаем. Не е случайно.
Систематично е. Всяка картина е шедьовър.
Всичко отива в град Зиген, в Германия
Нацистите бягат, но вземат всичко с тях.
Затова трябва да се доближим напред, колкото е възможно.
Престън, ти и Кембъл...
Отидете в Белгия.
По-точно Гент.
Какво има в Гент? - Олтар на изкуството.
Откраднали са Олтара на Гент? - Аз ще отида с Гарфийлд.
Гарфийлд, ти и Жан-Клод
ще се доближите, колкото се може към град Аахен.
Тръгваме сутринта.
Какво ще кажеш да вземете Сам от Нюарк с вас,
пък аз да отида до любимото си място...
Брюж.
Там е Мадоната, която видях, като бях млад.
Изглежда, че ще бъдем заедно, приятелю.
Мисля, че са немски, но ще станат.
Това е добре.
Виж това.
Новини за Грейнджър?
Първо да освободят Париж, и скоро ще разберем.
Натисни този бутон.
Проклет да съм. -А си мислеше, само че съм хубав.
Как е Едисън? - Вземи онова радио там за момчетата.
Вижте дали работи. - Добре.
Франк, искам да ти благодаря.
За какво?
За възможността.
Нещата понякога се прецакват.
Ти просто. - Побърках се.
Тук си, защото си най-добрия човек за тази работа.
Не е от съжаление?
Е, малко.
Радио "Пазителите на наследството" ще излъчва на живо.
Надявам се да слушате музика.
Тук Лондон, тук Лондон, викаме всички кораби в открито море.
Чуваме ви силно и ясно. - Докъде се хваща сигнала?
Ще разберем утре. - Разбрано.
Всички ли сте там? - Да.
Слушайте, момчета.
Мисля, че трябва да знаете истината.
Тази мисия не е направена да успее.
Ако са честни, щяха да ни кажат...
Че мнозина умират... На кого му пука за изкуството?
Грешат.
Защото, точно за това се борим.
Защото, това е именно борба за нашата култура и нашия начин на живот.
Можеш да унищожиш цяло поколение,
да изгориш домовете им до основи, все някой ще оцелее.
Но ако унищожиш историята им,
ако заличиш наследството им, тогава все едно не са съществували.
Само... прах...
Хитлер точно това иска.
И точно срещу това се борим.
Ще се видим утре.
Сега съм депресиран.
Искам да вдигна тост.
Мисля, момчета...
Така...
Горд съм да бъда "Пазител на наследството".
Когато започна войната, исках да бъда пилот...
Боен пилот.
Но не съм добре с очите и ушите.
Това е единственият начин да участвам във войната.
Не съм член на висшето общество на Ню Йорк.
Нямам никакви награди.
Предполагам, че мислите същото.
Това е нашето време.
Страната ми и аз ви благодарим.
Да го духат немците.
Пазител, тук.
За Пазителите!
За Пазителите.
Имаш ли деца? - Да, две.
На 12 и на 9 години.
Момче и момиче? - Две момичета.
Две момичета, оле мале...
Аз имам син.
17 годишно момче.
От съпротивата.
На север? - Да.
Там е горещо сега. - Да.
Трудни времена.
Да... трудни времена.
Обичаш ли, да летиш?
Париж!
Закъснях ли? - Около четири години.
Как си, Джеймс? - Здравей, Рене.
Колко творби спаси?
Националната колекция е в безопасност, но частните колекции, всички изчезнаха.
Всички частни колекции?
Всички частни еврейски, със закон.
Гьоринг използва това място да се напазарува.
И къде го носят?
В Германия. В къщите си.
Рене...
Армията на САЩ, би искала да ви помогне да си ги върнете.
Радвам се, че каза това.
Кога почваме?
От Клер Симон.
Клер Симон?
Надявах се, да поговорим за изкуството...
Откраднатото изкуство.
Да?
Нека ви се представя. Аз съм Джеймс Грейнджър.
И съм куратор по Средновековие
в музея на изкуството „Метрополитън”, Ню Йорк.
Знам кой сте.
Значи знаете, че искам да помогна.
Нищо не знам.
И спрете да говорите френски, или каквото си мислите там.
Ако не бяхме ние, щяхте да говорите немски.
Не, заради вас, не сме мъртви.
Но все още предпочитам да говоря френски.
Добре. - И така...
Как мога да ви помогна с откраднатите произведения на изкуството?
Не затова съм тук, тук съм да ви помогна да си ги върнете.
За да попълните вашия музей ли?
Разбрах, че сте били секретарка по време на окупацията.
Да, и?
Интересувам се, какво сте видели там.
Райхсмаршалът дойде повече от 20 пъти, взе всичко, което искаше.
Къде ги носеше?
Кой знае. - Мисля, че знаеш.
Говорил си с Рене.
Била сте там сте през цялото време?
Естествено, аз съм сътрудник, не чу ли?
Помогнах на германците да крадат нашето изкуство.
Затова ли сте тук?
Вие как мислите?
Мисля, че сте работили за Съпротивата, и мога да ги убедя да ви пуснат.
Защо?
Знаете ли къде ги караха?
Кой пита? Кураторът от Метрополитън?
Събрахме всичко в камион и го изпратихме в Брюксел.
С двама свещеници. Но немците ги хванаха и ги взеха.
Може ли да говорим със свещениците?
Убиха ги.
Намерете ги. Трябва да изпреварим 3-та армия да отидем в Германия.
Това е приоритет №1, Престън, разбираш ли?
Нацистите не могат да го задържат.
Ще го намерим.
Знам. - Добре.
Пише, че олтарът е едно от най-желаните произведения на изкуството.
Как го прочетете всичкото?
На английски е. - Знам това.
Не знаех, че можеш да четеш.
Леко.
Сам, кога напусна Германия.
1938 година.
Бях на 13.
Със семейството ли?
Родителите ми. Дядо ми остана.
Кой град? - Карлсруе.
Та има известен музей.
Портретите на Рембранд.
Ти си бил роден за пазител. Никога не съм ги виждал.
Нито пък аз.
Беше забранено.
Дядо ми казваше, защото сме малки.
И тогава...
избухна войната.
Цяла Европа беше малка за Хитлер.
Имаш ли новини за дядо си?
Не. От 4 години.
Взеха го.
Къде? - В Дахау.
Как работи?
Какво става?
Струва ми се, че имаме проблем.
Лек.
Виж сега...
Сваляме оръжията...
Ти си хващаш пътя.
Ние нашия...
Без лоши чувства.
Той не знае английски.
Нито дума.
Добре.
Ще сядаш?
Да, защо да не седна за малко.
Добре.
Не пуша.
Вземи си цигара. - Не пуша.
Вземи си проклета цигара.
Джон Уейн.
Не трябва ли да го арестуваме, нещо?
Няма къде да ходи.
Какво взеха?
Бюстът на Карл Велики. светилището с робата на Мария.
Добре. Тръгнаха на изток? - Чух един да споменава Меркерс.
Меркерс?
Моля ви, г-не, нямаме нищо против вас. - Нито пък ние.
Оставете ни да си ги върнем, не ги задържайте.
Единият трябва да ги разсейва,
другият да го очисти.
Струва ми се добър план.
Добре, излизам. - Аз излизам.
Имаш семейство. - Ти също.
Добре, разсейвай го, аз ще свърша работата.
Добре.
Не съм стрелял по никого преди.
Лесно е.
А ти? - Не съм.
Аз стрелям, ти тръгваш.
По дяволите.
Може да задържим за себе си. - Така е най-добре.
Добър вечер. Къде е командирът?
Полковник Лангтън.
Ще ви заведа, следвайте ме.
Мислех, че аз ще говоря полковник Лангтън.
Аз съм, лейтенант.
Доналд Джефрис, сър, как сте?
Имате ли време? - Да ви предложа коняк?
Изкушавате ме, но не благодаря.
Да не ни носите лоши новини? - Съвсем не, сър.
Просто исках да стигна до града.
Кой град, Брюж? - Защо?
Полковник, моята работа е, да защитавам произведенията на изкуството.
Така че, когато войната свърши да остане част от него.
В катедралата на Брюж е шедьовърът на Микеланджело
"Мадоната с младенеца". Единствената скулптура,
която е правил извън Италия през целия си живот.
Ако може да ми помогнете, бих искал да съм там утре.
Имате необикновена работа лейтенант.
Може би, имам добра новина за вас. Не отиваме в Брюж.
Имаме сделка с кмета.
Няма да атакуваме града и немците ще го напуснат.
Когато сме вече там, ще продължим да се бием извън Брюж.
Ще ги хванем. - Ако преди това не избягат.
Виждали ли сте това, полковник?
Немците разрушиха Флоренция, отстъпвайки. Едва ли искате да се случи същото с Брюж.
Не, лейтенант, не искам.
Това не е Италия.
Краят на войната се вижда, и тези немци, просто искат да се върнат вкъщи.
Няма да разрушават френски селища, те бягат.
Ако все пак ми дадете двама човека...
Те нямат време, експлозиви, даже проклети танкове нямат.
Не сър, няма да рискувам улична битка.
Ще спазим нашата уговорка.
И когато стигнем в Брюж, ще завършите работата си в катедралата.
Разбирам.
Нещо друго?
Не, благодаря.
Някой да говори английски?
Католик ли сте лейтенант?
Тази вечер съм!
Скъпи татко,
Искам да ти споделя за безбройните ми приключения с тези прекрасни хора.
Така ще се сетиш и за нашите търсения на съкровища, когато бях момче.
Но вместо свирки или игри,
сега нашите награди са шедьоврите на Рембранд и Рубенс.
Изглежда странно, че на място с толкова много смърт,
никога не съм се чувствал по-жив.
Моите мисли се изпълват с разказите
които тези улици могат да разкажат за едно друго пътуване на "Мадоната" до Париж,
и триумфалното и завръщане, след падането на Наполеон.
Можеш да видиш порцелановата й ръка,
как нежно държи малкото момче,
сякаш иска да го предпази от съдбата, която ще го сполети.
Знам, че по време на война, това изглежда незначително.
Може и така да е...
Но аз оставам непоколебим и решителен в моите убеждения,
че великите произведения на изкуството,
никога няма да принадлежат само на един човек.
Освен само духовно.
Мадоната е точно толкова моя, колкото и на Наполеон,
и ръката й нежно ме предпазва от съдбата, която ме очаква...
Татко, знам, че бях огромно разочарование.
В моя защита, искам да кажа, че моите престъпления
са качества, които намерих на дъното на бутилката,
Не съм имал намерение да те нараня.
Бленувам за възможността, пак да се върна на пиедестала,
където веднъж гордо ме беше сложил.
Да се надявам, че пак ще мога да те накарам да се гордееш с мен.
Тук в краката на Мадоната...
Аз съм смирен и благодарен...
Копнея за дома...
и почивка...
Имам голяма нужда от почивка.
Ще ти пиша, когато мога.
Поздрави и всичко най-хубаво.
Доналд.
Постарайте се, семейството му да получи това.
Уил...
Благодаря.
Лейтенант, казах му да не ходи, но той беше решил.
Взеха ли Мадоната? - Да.
По-добре да се върнеш.
Какво научихте?
Отчето спомена нещо за Меркерс,
и че може да има произведения на изкуството.
Меркерс? - Да.
М,Е,Р,К,Е,Р,С. - Готово.
Нещо от Грейнджър?
Още нищо.
Тук е като в ада. Не ни пускат.
Спираме в Сент Вен.
Ще се срещнем там.
Жалко за Доналд.
Наистина жалко.
Какво е всичко това? - Животът на хората.
Кои хора? - Евреите.
Тях ги няма.
Как се промъкна?
Аз съм шпионин, не помниш ли?
Няма да се върнат.
Клер, моята работа е да намеря произведенията на изкуството и да ги върна.
Това е добро място да започна.
Декември 1944 Арденската офанзива
Това е добре, много добре.
Това бие всички.
Само защото сме на война, не значи, че не може да се храниш добре.
Какво е това? - Съобщение от къщи.
Може да се наложи да конфискуват записа.
Докторе...
Тук...
Намерихме го край пътя, има рана на гърдите и кървене от крака.
Свалете ризата, да видим.
Ще се оправиш, синко
Дайте морфин, насам.
Как се казва? - Не знам.
Здравей, татко. Весела Коледа!
Добре, готови.
Може да махнете превръзката, лейтенант.
Ще го бъде ли? - Ще се оправи!
Виж за свещеници. - Джо, може ли морфина.
Ще отида за свещеника.
От какво се страхуваш?
Да не ги задържа, като руснаците.
Руснаците задържат произведения на изкуството?
Загубиха 20 милиона души, Франк.
Направили са комисия по трофеите.
Събират крадено изкуство.
Като репарации.
Комисия по трофеите, готин псевдоним.
Почти като: "Пазители на наследството".
Имам писмо от бащата на Доналд.
Пише, че трябва да се гордеем,
че сме помогнали на Дон да си върне достойнството.
Не се чувствам горд.
Пита ме за Мадоната, а аз не знам къде да я търся.
Трябва да знаем,
какво знае Клер, Джеймс.
Близо съм, Франк.
Добре.
Сега имаме и руснаците.
Качвайте немците в камиона.
Дайте им малко хляб.
Внимавайте с тези картини.
Хващайте ги само за рамките.
Рамките можем да ги сменим.
Виж това, знаеш ли какво е? - Не.
Директива подписана от Хитлер.
Ако той умре или Германия падне, всичко трябва да бъде унищожено.
Всичко.
Къде карат изкуството? - В Германия.
Разбираш ли, че съм тук да помогна.
Разбирам, но ти не си в Германия.
Моите хора са там. - Не познавам твоите хора.
Трябва да се довериш на някого. - Кажи ми на кого?
Ремаген, Германия
С какво е манджата? - С въшки.
Викат му декрета Неро. - Защо?
Грейнджър го взе от влак, който заминава за Германия.
Казва се, ако умре Хитлер, да се унищожават мостове,
влакови релси, изкуство.
Господи, мислиш ли, че повечето творби отиват в Зиеген?
Знаем, че са минали през Зиеген и Меркерс.
Има много произведения на изкуството, които са скрити в двата града.
Какво ядеш? - Домашна пуйка, филенце. Искаш ли?
Гарфийлд, ти и Жан-Клод, отидете в Меркерс.
А ние в Зиеген.
Да се надяваме, че никой няма да убие Хитлер.
Никога не съм вярвал, че ще кажа това.
Ще се срещнем в Нюрнберг.
Ох... Боже...
Тук ли? - Точно там, много боли.
Значи сте артисти? - Не, колекционери сме от Ню Йорк.
Този е архитект.
Иска ми се да видя Ню Йорк. - Най-великият град на света.
Били ли сте в Мюнхен? - Не, но скоро ще бъда.
Какво каза? - Да не ме ядосвате!
Добре, добре.
Имам племенник, който е учил изкуство в Париж.
Живее наблизо. Може би, ще може да ви помогне.
Бил ли е войник?
Беше, като вас. Но е добър човек.
Сигурен съм, че всички сте невинни.
Добре, добре... Я кажи, "а".
Скъпа, имаме гости.
Колко дълго живяхте в Париж?
Учили сте в Париж. - Да, две години.
Жена ми и аз напуснахме Париж.
Хубави картини. - Би ми се искало, просто копия.
Сезан... Реноар...
Добри са.
Къде сте учили изкуство? - Харвард.
Асоциация за съвременно изкуство.
Търсят артефакти, да запазят исторически произведения на изкуството.
Това е почтено нещо по време на войната.
Мислим, че, СС са отмъкнали много произведения
на изкуството от Франция и го крият.
Казах им, че може да им помогнеш.
Аз не бях в СС, бях войник, като другите.
Бих помогнал всячески... - Познавате ли, колекционера, Ротшилд.
Има една от най-големите колекции в света.
Французин ли е? - Не, евреин.
Не, не го знам.
Жена ви, говори ли английски?
Не, не. - Добре.
На гърба на картината...
Пише: Ротшилд.
Беше подарък.
И Реноар ли?
Хайл Хитлер.
Хайл Хитлер!
Хей, редник...
Накъде е Зиеген? - В него сте, лейтенант.
Трябва да е следващия завой.
Знам ли...
Да не е бил предния?
Ако стигнем до камбанарията, сме отишли твърде далеч.
Мислиш ли?
Мисля, че не трябва да продължаваме по този път.
Чакай, чакай.
Виж ги. Красота.
Този е състезателен.
Здравей, приятелю.
Нямам нищо за теб.
Черпи го, цигара!
Искаш ли цигара?
Предполагам не.
Жан-Клод...
Мамка му.
Уцелиха ме.
Кървя, като копеле.
Тъп начин да умреш.
Лайна.
Помощ! Помогнете ми.
Моля ви!
Когато започнахме мисията, въпросът беше,
дали може да се наричаме войници.
Да рискуваме живота на тези млади мъже, да се бият и умрат.
Предполагам, че беше основателен въпрос.
Вземи това, жена ми ми го даде.
Не искам да го изцапам с кръв.
Жан-Клод, нека не е точно сега.
Вече не сме наблюдатели на войната.
Вече сме участници.
Подчинени на същото страдание, както и останалите войници.
Загубихме Доналд Джефрис и получихме правото да носим униформата.
Сега изгубихме втори човек.
Още отначало ви казах, че няма произведение на изкуството,
което да струва човешки живот.
Тези последни месеци доказаха това.
Това е нашата история, тя не може да бъде открадната или разрушена.
Трябва да бъде изложена и всички да й се възхищават,
както тези смели мъже.
Сега им дължим това, да довършим работата.
Уолтър, може да отидеш в щатите, ако искаш да си починеш.
Ще се върнеш по-късно.
Всичко, което искам да кажа е, че ще остана да завърша това.
Добре.
Да видим, до къде сме.
Взех това от един СС офицер, който е бил в Париж.
Това е карта. Домът му беше пълен с крадени картини.
Не разбирам, Зиеген?
Нали бяхме там, нямаше нищо.
Меркерс?
Не са жп линии.
Летища? - Не.
Бертенруд-Залцбург.
Сър, това не е Залцбург(Salzburg). (salz- сол).
Сол. Солни мини.
Калий е "потасио".
Всеки град си има символ.
Бернтолде е калиева мина. Меркерс, солна.
Алтауз, солна.
Зиеген... - Медна.
Медна мина в Зиеген.
Скъпи Джеймс, вчера намерихме 16 000 откраднати произведения на изкуството.
Скрити в немска медна мина.
Изглежда нацистите се грижат по-добре за картините,
отколкото за хората.
Няма следа от Мадоната, заради която умря Дон.
Но може да ни излезе късмета на другата мина в Меркерс.
Прилагам заповед за предвижване.
Трябваш ни, защото загубихме Джефрис и Жан-Клод.
Лек път.
Добър ден, г-не. - Добър ден.
Може ли, да ви предложа кафе?
Не съм сигурен. - Едно кафе.
Едвам ви познах. - Косата ми...
Просто не съм ви виждал да се усмихвате
Джеймс, април в Париж, не знаеш ли?
Има песни за това. - Така ли било.
Пазарува ли за жена си? - За жена ми?
Всяка жена иска френски парфюм.
Дори и французойките? - Разбира се.
Особено те.
Пишете ли на жена си всеки ден? - Не.
Но ще й пиша. - Добър съпруг ли си?
Така мисля. - Париж нощем...
Има много добри съпрузи. Навън.
Война е.
Това е Париж.
Сардини.
Сухари.
И някакво месо.
Някой ще купонясва?
Не, приготвям се.
Снощи ми дойде заповедта.
Отивам на изток.
В Германия. - В Меркерс, има мина там.
Там ще трябва да се срещна с моите.
Току-що прочетох за твоите хора, намерили са произведения на изкуството.
И то много. - Ще ги върнат ли?
Което могат. Още не знаем кое на кого е.
Кога тръгваш?
Тръгвам утре.
Тогава трябва да се празнува тази вечер.
Това е адресът ми.
Вие донесете храната, от мен виното.
Как да се облека.
Официално, естествено.
Естествено, така си и мислех.
Влезте.
Шегуваш се.
Никога не съм се шегувам.
Това е най-доброто, което имам.
Защо не отвориш виното?
Донесох някои неща, сирене, бри-сирене...
Добре, много по френски.
Готвя пиле.
Пиле? - Да.
Скоро ще е готово.
Сложи си това.
Виж...
Във Франция,
ако получиш покана за официална вечеря, се обличаш официално.
Ходи ми на очите.
Задръж я.
Благодаря.
Розенберг, Гьоринг...
Лусен, Фон Бер...
Те са важни фигури за ЕРР.
Със специални цели.
Започнаха с еврейските колекционери през 1940.
Щал. - Редови, от "СС".
Редови?
Тук е с Гьоринг.
Инспектира произведения, които трябва да бъдат откраднати за Германия.
Повечето неща, след снимката ги вземат веднага.
Изпратиха ги на Хитлер.
Снимки с откраднатите произведения на изкуството.
А съвременните майстори...
Пикасо, Кле, Макс Ернст...
Изгориха ги в двора.
Стотици картини.
Мислиш, че картините може да са в мините?
Не.
Не и тези.
Това е всичко, което имам, Джеймс.
Това е моят живот. - Разбирам.
Това е всяко една творба, която е минала през музея.
Водих си записки, гледах удостоверения,
бележки за всяко едно нещо.
На кого принадлежи, откъде и накъде са го занесли.
Отбелязвах си, всяко едно нещо.
Господи.
Давам го на теб. Сега отговорността е твоя.
Разбирам.
Това е замък, в Баварските Алпи.
Там, ще трябва да намериш много произведения на изкуството.
Благодаря ти, Клер.
Много поздрави на всички от мен, като отидеш там.
Разчитай на мен.
Виното свърши, но...
Имам коняк.
Трябва да вървя.
Може да останеш.
Това е Париж.
Обичам си вратовръзката.
Април 1945 Меркерс, Германия
Здравейте, момчета. - Охо.
Добре дошли отново, сър.
Радвам се да ви видя. - Как беше почивката?
Къде е Стоукс?
Не е тук, нали?
Кой?
Мадоната.
Нито тук, нито в Зиеген.
Ще изскочи отнякъде.
Не съм сигурен.
Доналд беше, толкова горд от това, което правим тук.
Горд, да бъде част от това
Няма да го го бъде Хилядолетният Райх.
Фатерленда,
Без музей на Фюрера.
Жан-Клод и Доналд помогнаха за това.
Това е добре.
Имам недовършена работа.
Ще я намерим. - Да.
Наистина искаш всичко.
Искам всичко.
Редник, какво казва този знак?
Склад.
Виж за някакво фенерче.
Да, сър.
Всичко наред ли е там?
Сам?
Армията откри 100 тона злато, целия германски резерв.
Съкрушителен удар над Хитлер.
Невероятна новина.
Поздравления за генерал Патън, Брадли и Айзенхауер
Армията може и да не се интересува от произведения на изкуството,
но е сигурно, че е заинтересована от златото.
Редник, помогни ми. - Да, сър.
Мисля, че е правилно да ви запозная.
Сам, това е съседът ти, г-н Рембранд.
Кажи на дядо си, като го видиш.
Радвам се, да се запознаем.
Намерих два камиона.
Искам ли да знам как?
Мината Хейлброн, Германия
Изгорили са документите.
Това е една камара боклуци.
Стари неща. - Стоукс?
Да? - Би ли дошъл за минутка.
Да.
Какво има? Чакай, чакай.
Мисля, че стъпих на мина.
Защо го направи? - Беше скучен ден.
Не мърдай. - Бих искал, друг път.
Кампбъл и Гарфийлд, елате за момент.
Какво ще направят? - Те са архитекти.
Значи са спецове по експлозивите? - Или те, или Савич.
Какво става? - Всичко тук е изгоряло.
Стойте, където сте.
Като че ли, лейтенантът е стъпил на неексплодирала мина.
Защо го направи? - И аз това го питах.
Ще трябва...
... да стъпиш накрая.
Накрая, да... - Да се надяваме,
че мината е повредена от пожара,
и няма да избухне.
Как е възможно?
Най-вероятно.
Но ако не е...
много е възможно да има голяма експлозия.
Колко тежиш?
Около 80 кг.
В университета тежах 80.
Сега какво?
Ами, ако сме го направили правилно, просто отстъпи.
Добре, момчета, какво ще кажете да излезете?
Ще ти правя компания. - Не е необходимо, Франк.
Не мисля така, момчета?
Няма да ходя никъде. - Аз съм добре тук.
Какво пък по дяволите...
Е, Джеймс, така да бъде.
В случай, че това избухне, искам да ви кажа...
Беше чест да служа с вас.
И аз така мисля. - Съгласен съм.
Добре, ще броя до три и...
... ще отстъпя. - Не бързай.
Едно... - Мамка му...
Какво стана с броенето до три? - Паникьосах се.
Казах ти да не го правиш.
Пикасо...
Това злато ли е?
От зъбите.
Това е Роден.
В Алтауз.
Открих олтара! В мината, в Алтауз.
Какво? - Това е, погледнете датата.
Какво намерихте? Какво е?
Стои там отпреди една година. - Откъде знаеш?
Няма нищо вписано след това.
За сега.
Искаш ли да го вземем?
Прати на Клер голяма целувка.
Ще й хареса.
Сержант, как да стигнем до Алтауз?
Продължавайте нататък.
Къде са ти момчетата? - Вкъщи.
Германците се предават. Войната свърши. - Стига, бе.
Нещо, парад, няма ли да има?
Може, но не и в Германия. - Да...
Господи Исусе... Взривили са мината.
Има ли друг вход? - Още два, но и те са взривени.
Мисля, че вътре има оръжия и ги унищожават, за да не ги пипнем ние.
Какви заповеди, войната свърши.
Питайте Вегнер, хванахме го в града, да се крие.
Сам, ти и Савич, вижте от местните за някоя карта на мината.
Уолтър и аз, може да инспектираме другите два входа.
Капитане, може ли да говоря с немеца? - Естествено.
Услужи ми с цигара.
Говорите ли английски? - Да.
Цигара? - Не.
Имам няколко въпроса. - Питайте.
Защо взривихте мината?
Какво има в нея?
Сол... мисля.
Знаете, че войната свърши. - Поздравления.
Вярваме, че има много произведения на изкуството в тази мина,
които трябва да намерим.
Изкарахте ли ги?
Какво предлагате да ви отговоря?
Казахте, че войната е свършила.
Изпълнявал съм заповеди, не съм извършил никакво престъпление.
По силата на Женевската конвенция трябва да бъда освободен,
и изпратен вкъщи.
Казаха ми, че преди да дойдеш тук, си управлявал лагер.
Кой ви каза това? - Едно птиче.
Не сте евреин, нали, лейтенант? - Не.
Тогава трябва да ми благодарите.
Не пуша.
Моята първа цигара.
Искам да запомня този момент.
Ще си отида вкъщи скоро.
Имам хубав апартамент в Ню Йорк. В Уест Сайд.
Има едно кафене наблизо.
Всяка сутрин...
отивам там...
Чаша кафе, бекон...
Чета си вестника...
Всеки ден мисля за това. Първо там ще отида, като се прибера.
Ще седна там и ще си ям пържолата с лучени кръгчета.
После ще си разтворя "Ню Йорк Таймс",
и там някъде, на страница...
Осемнадесета.
Ще пише за теб, полковник Вегнер.
Как са те обесили, заради твоите престъпления през войната.
И как са те закопали в гроба.
И ще си паля цигара,
мислейки си за теб, с кравешкия ти поглед върху лицето ти.
Ще си изпия кафето,
и ще взема вестника, за да си завия рибата в него.
И никога повече, няма да се сетя за теб.
Сигурен ли си, че не искаш цигара?
Не са били немците, а местните миньори.
Научили са плановете на нацистите и са блокирали изходите.
Колко ще отнеме? - Ден или два, ако им помагаме.
Ще трябва да стане по-бързо. - Имаме заповед довечера да се изтеглим.
От кого? - От върховното командване.
Тези територии преминават към руснаците.
Идват от юг. Утре са тук.
Утре? - Сигурен ли си?
Имаш ли някакви експлозиви?
Готови сме. Всички да се скрият.
Може би аз трябва да направя това.
Какво знаеш за експлозивите? - Нищо.
Добре.
Да вървим.
Един липсва.
Сигурно се шегуваш.
Липсва проклетият панел.
Хайде момчета. освен ако не знаете руски.
Покрихме цялата тази област. - Тук не сме търсили.
Търсихме. - Виж, ние сме тук.
Трябва да стигнем тук.
Това е мястото. - Не сега сме тук, там не сме търсили.
Лейтенант, тук...
Ще ми помогнеш ли? - Какво?
Ще ми липсваш много, когато всичко свърши.
Готово.
Сега искаш онзи немец да те беше гръмнал.
Да.
Момчета, изчезвайте! - Отивам за Стоукс.
Идваме след вас, капитане.
Стокс...
Да се махаме оттук.
Да вървим.
Помогни ми. - Не, трябва да тръгваме.
Помогни ми.
По дяволите!
Да вървим.
Да изчезваме, бързо.
Мамка му.
Може да прибавите и това към дългия списък с неуспехи на Хитлер.
Опита да вземе нещо, което не е негово.
Историята за животите ни, нарисувани върху картини,
или издялани върху камък.
С руснаците в близост,
напуснахме Алтауз с 3000 творби,
включвайки Олтара от Гент
и Брюжката "Мадона с младенеца".
Оставихме нещо за нашите руски приятели,
да си го вземат на изпроводяк за Ленинград.
Отправихме се на северозапад. Савич и Кембъл, върнаха олтара със самолет.
Беше изложен в Брюксел, после се върна в катедралата си.
Благодарение на л-т Джеймс Грейнджър,
няколко влака с френски произведения на изкуството,
бяха върнати от замъка в Бавария в Париж.
Благодаря ти, Джеймс.
Всичко от картини до скулптури, гоблени, дори и скъпоценности.
Беше върнато.
Най-голямата колекция от частни произведения на изкуството,
в историята на света.
Намерихме и пет хиляди църковни камбани.
Триста мотриси.
Три милиона книги и хиляди еврейски тори.
Числата са плашещи.
Възстановихме около пет милиона произведения на изкуството.
Все още има много велики работи, които липсват.
Рафаеловият, "Портрет на млад мъж".
Ако ми позволите, бих искал да продължа да ги търся.
Е, лейтенант...
ще говоря с държавния секретар на САЩ, и ще ви дам отговор.
Благодаря, сър.
Изгубихте ли хора на тази мисия лейтенант?
Да, сър. Двама. Французин на име Жан-Клод Клермон.
И англичанина Доналд Джефрис, изгуби живота си, докато търсеше
Брюжката "Мадоната с младенеца".
Лейтенант Стокс, имам един въпрос.
Казахте "Мадоната". - Да, "Брюжката Мадона"
От Микеланджело, нали? - Да, сър.
И изгубихте човек, докато се опитвахте да я спасите.
Доналд Джефрис.
Заслужаваше ли си? Заради една творба?
Така ли би мислил и Джефрис, ако можеше да говори?
Ако можеше...
Мисля, че, да.
Добре тогава, ами вие лейтенант?
Вие командвахте.
Мислите ли, че след 30 години,
някой ще помни, че тези мъже са загинали заради някакви творби?
1977 Брюж, Белгия
Да!
Готов ли си?
Да се махаме оттук.
превод и субтитри ДАНИЕЛ ЗЛАТЕВ
damebra@yahoo.com ПРЕВОДИ НА ФИЛМИ