Bazat pe o poveste adevărată
Claude.
Îmbracă hainele astea.
GENT, BELGIA
Ia-o doar pe drumuri lăturalnice. Nemții vin de la sud.
- Așa că ia-o spre sud, spre Bruxelles. - Da, părinte.
Dumnezeu fie cu tine, Claude.
MARTIE 1943 PARIS, FRANȚA
Să trăiți, dle mareșal.
Claire.
Șampanie, foarte frumos.
Trebuie să bei cu mine, doctor Stahl.
- Mai adu un pahar. - Cu plăcere.
Claire !
Mai avem nevoie de un pahar de șampanie.
Da, domnule.
E pentru Stahl.
Ăsta... și ăsta...
la Carinhall.
Da.
Și ăsta va fi un cadou pentru führer la Berchtesgarden.
Altceva, doctore Stahl ?
AUGUST 1943 MILANO, ITALIA
Asta-i "Cina cea de taină" a lui Da Vinci.
Bombardierele britanice au distrus trei pereți și un acoperiș.
Abația din Monte Cassino fondată în 529 de către St. Benedict.
Așa era în februarie...
Și asta e Monte Cassino în martie, după ce am aruncat asupra lui
20 de tone de explozibil.
Domnule președinte, faptul că noi suntem capul răutăților în acest război
e cel mai mare pericol pentru marile realizări istorice ale omenirii.
Profesore Stokes, înțelegeți că așa e în război.
Se pierd vieți și, odată cu ele, vin și consecințele.
Da, domnule. Mai e ceva.
Ăsta-i Altarul din Gent.
E o operă monumentală a bisericii catolice.
Acum știm că naziștii l-au furat.
În timp ce noi trebuie să câștigăm acest război,
trebuie să ne reamintim și de prețul uriaș plătit
dacă fundamentele societății moderne ar fi distruse.
Să vedem care-i situația...
Aici sunt rușii...
Aliații sunt aici... și aici.
În câteva luni, cu voia Domnului, vom ajunge cu toții în Berlin.
Apoi, vom trece în forță spre vest
prin Polonia, Ungaria și Austria.
La nord... prin Roma și Florența.
Și la est prin Paris.
Întrebarea care se pune...
Cine ne va garanta că statuia lui David a lui Donatello va mai fi în picioare ?
Sau că Mona Lisa va continua să zâmbească.
Cine va fi protectorul lor ?
Profesore, e un argument extrem de convingător.
Ce sugerați ?
Să adunăm o echipă de tineri studioși în artă ca să identifice marile opere.
Tinerii noștri studioși sunt acolo deja... în luptă.
- Ai familie ? - Am soție și un băiețel.
Poate că-ți cer prea mult.
Voi face tot ce pot, domnule.
Trebuie parodiat Michelangelo ?
Ești omul potrivit pentru asta.
Ți-e foame ?
- Faci cinste ? - Face "Unchiul Sam".
- Ce face Penny ? - E bine.
- Nu i-am mai înțeles gusturile. - Nici ea.
Ce-i face inima.
Încă ticăie.
Vrei să participi la război ?
- Eroii Monumentelor ? - Semnată de Roosvelt.
Văd asta.
Trebuie să adun o echipă să încercăm să protejăm ce-a rămas.
Și să găsim ce lipsește.
Nu ești cam bătrân pentru asta ?
Ba da.
Vrei să mergi în zona de război să le spui băieților noștri
ce pot și ce nu pot arunca în aer ?
- Asta e ideea. - Bine, câți oameni ?
- Deocamdată șase. - Iisuse !
- Cu tine, șapte. - Așa e mult mai bine.
Facem baza în Shrivenham, Anglia, și așteptăm ordinele.
Baza...
Pregătirea de bază.
Noi ?
Ai înnebunit.
Vei avea nevoie de un șef, în Anglia.
- Da, Donald Jeffries. - E un bețiv.
- Tu ești un bețiv. - E adevărat, dă-o încoace.
Donald Jeffries nu e în închisoare ?
Nu. Tatăl lui a returnat banii.
Dar soția lui ? A rămas cu el ?
Nimeni nu stă cu el.
Când începem ?
EROII MONUMENTELOR
Traducerea și adaptarea FlorinA, TTB & dani67
Mulțumesc.
- Mă bucur să vă văd. Frank, James. - Donald.
- Băieții sunt nerăbdători să înceapă. - Te-au făcut locotenent !
- Atunci sunt disperați prin părțile astea. - Să nu te audă Churchill
- Ce mai face minunata ta soție ? - Bine.
Mi-a spus să-ți dau un sărut, dar nu-s pregătit s-o fac.
- Dăm și scuturăm mâinile. - De obicei te scuturi.
Nu-i adevărat, m-am lăsat de băut.
- De când ? - De la 9:00 din dimineața asta.
Felicitări.
Mulțumesc, soldat.
E, soldat Epstein din New Jersey.
Nu mai spune. De unde anume ?
Newark... dar de fapt, din partea nordică.
- Din Newark ? - Da, domnule, din partea nordică.
- Așa am crezut. - Da, într-adevăr.
- M-am născut în Germania. - În nordul Germaniei.
- Cum se descurcă băieții ? - Ca niște olimpici.
Avem un arhitect din Chicago, sergent Richard Campbell.
Și avem un francez, locotenent Jean-Claude Clermont.
Director de design la Școala de Arte Frumoase, Chalet.
- Preston e aici ? - Soldat Preston Savitz ?
Soldat ? Nu i se potrivește prea bine.
Nu.
Și, în sfârșit, avem sculptorul, sergentul Walter Garfield.
E un tip priceput. Am lucrat cu el la monumentul comemorativ
al Primului Război Mondial din St. Louis.
- St. Louis ? - Hei, Stokes !
- Ce mai faci, băiete ? - Bună, Walter.
- Cum te tratează ? - Ne iau destul de ușor.
Cred că ne menajează pe noi ăștia mai bătrâni.
Nu-mi prea place cursa cu obstacole.
Nu e așa de rău.
La final te târăști pe burtă în timp ce niște adolescenți
trag cu gloanțe oarbe deasupra capului tău.
- Ei bine, da și nu... - Cum vine asta ?
- Da, sunt adolescenți. - Și nu ?
Nu sunt gloanțe oarbe.
Ne întâlnim după masă. Anunță-i și pe ceilalți.
Vezi să nu te împuște între timp.
Bănuiesc că deja vă cunoașteți.
Pregătirea de bază va face asta.
Ați fost cu toții selectați de mine și de locotenent Jeffries,
pentru că avem nevoie de priceperea și de abilitățile voastre.
Am primit misiunea să găsim și să protejăm clădiri, monumente și opere de artă.
Stinge lumina.
Știai că trăgeau cu gloanțe adevărate ?
Da.
Dictatorul favorit al tuturor.
La nouăsprezece ani, înainte să scrie romanul de dragoste, "Mein Kampf",
era un student mediocru la Academia de Arte Frumoase din Viena.
- Hitler a pictat asta ? - Nu-i rău.
- Nu e bine. - Aceste fotografii
sunt obținute de OSS.
E un model plănuit de Fuhrermuseum,
ce urmează să fie construit în orașul lui natal Linz, Austria.
Fuhrermuseum ?
Ar fi cel mai mare din lume.
Va avea nevoie de multe opere ca să-l umple.
Așa e.
Știm că au furat opere din Amsterdam, Varșovia și Paris.
Francezii le-au ascuns, germanii le-au găsit și le-au luat.
De asta Hitler n-a bombardat Parisul.
- Ei bine, a bombardat Londra. - Da, știu.
- Au început construcția ? - Nu, asta-i treaba.
Fură opere de artă și le ascund undeva.
Noi credem că le ascund în case din zona asta și înspre est.
Băieții noștri acum atacă Normandia.
Trebuie să traversăm canalul și să intrăm în Franța.
- Când ? - Curând.
Un prieten de-al lui James din Paris e directorul Muzeului Național.
- Dacă mai e în viață. - Dacă mai trăiește, are idee
unde sunt ascunse operele de artă franceze și avem nevoie de informația asta.
Locotenent, am aranjat să traversezi canalul la Deauville.
Îl vei întâlni pe Emile, omul de contact, ce te va duce la Paris.
Norocul meu că vorbesc franceză.
Va trebui să omorâm pe cineva ? Nu știu vouă, dar mie mi-ar plăcea.
- Vrei să-l ucizi pe Hitler, soldat ? - Nu m-ar deranja.
Și, Richard, dacă-mi mai spui vreodată soldat, pe tine te împușc.
Bine. Așadar, asta e.
Ne îmbarcam în câteva zile.
Deși războiul e pe terminate, nu e mai puțin periculos.
Așa că,
mergeți cu grijă și nu vă asumați niciun risc.
Țineți minte, viața voastră e mai importantă decât o operă de artă.
IULIE 1944 NORMANDIA, FRANȚA
Sergent, ne poți spune unde găsim comandamentul ?
- Tocmai ați ajuns aici ? - Da.
E la aproape 400 m într-acolo. Treceți de cantină.
Mulțumesc.
Ce ?
Dle colonel, doar să citiți ordinele.
Nu dau doi bani. Îți zic eu ce spun ordinele.
Nu demola clădirile vechi.
Nu mă întrerupe, locotenent !
Crezi că am să trimit scrisori mamelor spunându-le că băiatul le-a fost ucis,
pentru că cineva n-a vrut să doborâm turnul bisericii.
Nu domnule, n-o voi face.
Așa că, luați-o.
Altceva ?
Nu, domnule.
Cred că a mers bine.
Se pare că mergem pe jos.
Nu sta acolo.
Intră.
Ce faci aici ?
Vă căutam.
Luați loc.
- Știți de ce sunt aici ? - Nu.
Aveți un frate. Pierre, da ?
Da, aveți.
Țineți legătura ?
E fratele meu.
De ce nu mi-ați spus că a luptat pentru Rezistență ?
N-a făcut-o.
N-o mai face acum. A fost împușcat azi dimineață.
A încercat să fure un camion.
Un camion plin cu opere de artă, care mergea în Germania.
Și a fost ucis.
De unde credeți că știa de acel camion ?
Vedeți, Claire...
Pentru că tu știi muzeul,
cunoașteți colecționarii,
operele de artă,
sunteți valoroasă pentru mine.
Dar nu e nicio îndoială că, dacă percheziționez acest apartament,
voi găsi lucruri
care vor face imposibilă colaborarea noastră pe mai departe.
S-o fac ?
Cum doriți.
Așa voi face.
Dacă aflu că mai interferați, nu vă voi concedia...
Vă voi da pe mâna SS, vă e clar ?
- Vreau cadavrul lui. - Va trebui să căutați pe fundul Senei.
DEAUVILLE, FRANȚA
Ești Granger ?
Îngrijorat fost eu pentru o clipă.
Am crezut că poate Vichy erai sau eram într-un alt loc.
- Vorbești engleză ? - Da.
- Vorbește în engleză. - Bine.
Vreo șansă să ajungem la Lisieux ?
- Nicio șansă, dle locotenent. - Nu găsim nicio stație radio ?
Nu, domnule.
Țigări, conserve, cizme mărimea 44 1/2.
- Ce mărime purtați ? - 43.
Hei, Sam !
Sam !
Epstein, hei !
Bună, locotenent.
Ești o adevărată încântare. Ce naiba conduci ?
Naziștii să grăbeau să părăsească orașul. Au lăsat câteva lucruri.
Mă bucur să văd că nu te-au lăsat întins pe plajă.
Nu, domnule, m-am scos când au aflat că știu germană.
- Te-ai scos ? Ce, ești translator ? - Când vom ajunge în Germania.
Păcat.
Cine-i comandantul tău ?
- Soldat... Îl caut pe maior Fielding. - Da, domnule.
E acolo. Dle maior Fielding !
- Stokes ! - John, ce mai faci ?
- Nu eram sigur că o să te găsesc. - Mă bucur să te văd. Ce ai aflat ?
Uită-te la asta.
Cred că ăsta e un Monet.
E un Vermeer.
De aceea te-am solicitat pe tine.
Am prins un întreg convoi german ce părăsea în grabă Vernonul.
Câteva zeci de lăzi pline cu din astea.
Câteva zeci de picturi ?
Câteva zeci de lăzi.
Unele cu câte 30 de tablouri.
- Pot vorbi cu nemții ăștia ? - Nu știu. Poți ?
Întreabă-i de unde le-au luat.
Dacă sunt mai multe camioane ca astea.
Mai întreabă-i o dată.
- Mulțumesc. - Succes.
Au spus că mergeau într-un oraș pe nume Siegen.
- Siegen ? - Da.
Au fost cinci camioane capturate în zona asta.
- Cinci camioane ? El a spus asta ? - Nu.
El a spus. El e comandantul.
Și-au schimbat uniformele.
Să fiu al naibii !
Când îl văd pe Hitler, am să-i transmit salutări de la tine...
Domnule căpitan.
Cei din familia mea au fost constructori de locuințe. Tata, tatăl lui.
- Eu am vrut o viață mai simplă. - Da.
E nobil când lucrezi în mizerie.
Știi James...
Nu vorbești bine franceza. Unde ai învățat-o ?
Pe ici pe colo.
- Am studiat o vreme în Canada. - În Canada ?
La Montreal.
Te văd, Stahl !
Unde te vei ascunde ?
Te văd !
SAINT-Lô, FRANȚA
Hei, băieți ! Uitați-vă ce-am găsit.
- Vi-l amintiți pe Sam din Newark... - Bună, campionule.
Am găsit un translator.
- Cred că-mi voia mașina. - Unde-i Campbell ?
L-a împușcat Savitz.
Așadar, acum știm. Nu-i la întâmplare, e sistematic.
Oricare din aceste picturi este o capodoperă.
Toate se îndreptau spre Siegen, în Germania.
Or fi naziștii pe fugă, dar iau totul cu ei.
Așa că, va trebui să ne apropiem cât mai mult de linia frontului.
Preston...
Tu și Campbell vă îndreptați spre Belgia... la Gent, mai precis.
- Ce e in Gent ? - Iconostasul.
- Au luat iconostasul din Gent ? - Putem merge eu și Garfield ?
Nu. Garfield...
Tu și Jean-Claude... mergeți cât mai aproape de Germania.
La Aachen.
Plecăm dimineață.
De ce nu-l luați pe Sam din Newark cu voi,
iar eu să mă îndrept spre locul meu favorit... Bruge.
Când eram tânăr mă duceam acolo să văd Madonna lui Michelangelo.
Se pare că vom fi împreună, amice.
Nu cred că sunt germane, dar se vor potrivi.
Sunt în regulă.
Uită-te la asta.
Vreo veste de la Granger ?
Se pare că au eliberat Parisul, așa că, vom afla în curând.
Rotește butonul ăla.
- Ești binecuvântat. - Credeai că-s doar un chip frumos.
Cum merge, Edison ?
Du radioul ăla la băieți, să vedem dacă chestia asta funcționează.
Sigur.
- Frank, am vrut să-ți mulțumesc. - Pentru ce ?
Pentru o nouă șansă.
Cu toții o dăm în bară până la o limită...
- Tu doar... - Am depășit limita.
Ești aici, deoarece ești cel mai bun pentru treaba asta.
Nu din milă ?
Puțin.
Radio Eroii Monumentelor e pe care să emită.
- Sper să pună muzică. - Către Londra, toate navele pe mare.
Vă auzim foarte bine.
- Cât de departe bate ? - Vom afla asta mâine.
Am înțeles.
Sunt toți băieții acolo ?
Da.
Ascultați, băieți...
Cred că ar trebui să știți adevărul.
Misiunea asta n-a fost concepută pentru a reuși.
Dacă ar fi fost sinceri, v-ar fi spus asta.
La câți oameni mor, cui îi mai pasă de artă.
Se înșeală.
Pentru că asta-i exact pentru ceea ce vom lupta.
Pentru cultură, pentru...
Un mod de viață.
Poți șterge o generație de oameni,
le poți arde casele, terenurile, cumva se vor întoarce.
Dar dacă le distrugi creațiile,
istoria...
E ca și cum n-ar fi existat niciodată.
Doar cenușă plutind.
Asta e ceea ce vrea Hitler.
Și ăsta-i un lucru pe care nu putem să-l permitem.
Ne vedem dimineață.
Acum, sunt deprimat.
Vreau să țin un toast.
Cred că voi băieți sunteți... De treabă.
Și sunt mândru să fiu... Eroul Monumentelor.
Când a izbucnit totul, am vrut să fiu pilot zburător, pilot de vânătoare.
Dar am vederea slabă și nu aud prea bine.
Asta e singura cale ca să intru în războiul ăsta.
Nu sunt o vedetă newyorkeză
și nici n-am câștigat vreun premiu, ca voi.
Dar cred că simțiți la fel.
E vremea noastră.
Țara mea vă mulțumește... și eu vă mulțumesc.
La naiba cu nemții !
Exceptând această companie.
Pentru Eroii Monumentelor.
- Pentru Eroii Monumentelor. - Pentru Eroii Monumentelor.
Ai copii ?
Da, doi. Unul de 12 și unul de 9 ani.
- Băiat și fată ? - Două fete.
- Două fete... - Da, știu.
Eu am un băiat.
Un băiat de 17 ani. E...
În Mișcarea de Rezistență, în nord.
- În nord ? - Da.
- E greu acolo. - Da, e greu.
Vremuri grele.
Da, vremuri grele.
Vrei să zbori ?
Paris !
Am întârziat ?
Mai mult de 4 ani. Ce mai faci, James ?
Bună, Rene.
Câte opere de artă ați salvat ?
Colecția națională e în siguranță.
Dar colecțiile private...
- Au dispărut toate. - Toți colecționarii privați ?
Toți colecționarii privați evrei, prin decret, sunt ilegali.
Goring a venit aici la cumpărături.
Și unde le-a dus ?
În Germania, la casele lor.
Ei bine, Rene...
Armata americană vrea să vă ajute să le recuperați.
Sunt fericit să aud asta.
De unde începem ?
Claire Simone !
Claire Simone ?
Speram cu dvs despre artă să vorbesc...
Arta furată.
Da ?
Aș vrea să mă prezint în mod corespunzător. Sunt James Granger.
Sunt curator de artă medievală la Met...
New York.
Știu cine ești.
Atunci... știți că aș vreau să te ajut.
Nu știu nimic.
Și nu mai vorbiți în franceză !
Sau cum se cheamă limba asta pe care o vorbiți.
Dacă nu era pentru noi, ați fi vorbit germană.
Nu...
Dacă nu era pentru voi, puteam fi moartă.
Dar încă vorbesc franceză.
Bine.
Așadar...
Cum vă pot ajuta să furați operele noastre de artă furate ?
Nu de asta sunt aici. Sunt aici să vă ajut s-o recuperați.
Da, ca să vă umpleți muzeul.
Am auzit că erați la Jeu de Paume în timpul ocupației.
Am fost.
Mă interesează ce-ați văzut acolo.
Goring a venit aici de mai mult de 20 de ori.
A luat tot ce și-a dorit.
- Unde le-a dus ? - Cine știe ?
Cred că știți.
Ați vorbit cu Rene.
Ați fost aici tot timpul ?
Firește, sunt colaborator. N-ați auzit ?
I-am ajutat pe nemți să ne fure operele de artă.
De asta sunteți aici ?
Dvs ce credeți ?
Cred că ați lucrat cu Rezistența.
Și cred că pot să-i conving să vă elibereze.
De ce ?
Știți unde au fost duse operele de artă ?
Cine întreabă ?
Curatorul de la Met ?
Am pus toate tablourile într-un camion și le-am trimis la Bruxelles cu doi preoți.
Dar germanii le-au găsit și le-au luat.
Pot vorbi cu preoții ?
Au fost împușcați.
Ca să le găsim, vom face un pas înainte la Armata a treia și vom intra în Germania.
Prioritatea numărul unu Preston, ai înțeles ?
Naziștii nu le pot păstra.
Le vom găsi.
- Știu. - Fii cu băgare de seamă.
Se spune că Altarul, e cea mai dorită operă de artă.
Cum ai citit toate astea ?
- E în engleză. - Da, știu asta.
Nu știam că știi să citești.
Ușurel.
Sam, când ai părăsit Germania ?
În 1938.
Da, aveam 13 ani.
Ai plecat cu familia ?
Părinții, bunicul a rămas.
- În ce oraș ? - Karlsrue.
E un muzeu renumit, acolo.
Au autoportretul lui Rembrandt.
Te-ai născut să fii un Erou al Monumentelor.
- N-am văzut tabloul ăla. - Nici eu.
Nu aveam voie.
Bunicul mi-a spus că din cauză că eram prea mic.
Dar apoi...
A izbucnit războiul și...
Întreaga Europă era prea mică pentru Hitler.
Ai mai auzit ceva de bunicul tău ?
Nimic de vreo patru ani.
A fost ridicat și dus.
- Unde ? - La Dachau.
Cum funcționează asta ?
Ce se întâmplă ?
Pare a fi o mică problemă.
Una mică.
Uite o idee...
Lăsăm armele,
tu pleci pe drumul tău,
noi pe drumul nostru...
Fără resentimente.
Nu vorbește engleză.
Nici o boabă.
Bine.
- Mă gândeam că poate iei loc. - Poate luăm cu toții loc, o clipă.
Bine.
Nu fumez.
- Ia o țigară. - Nu fumez.
Ia o nenorocită de țigară.
John Wayne.
N-ar trebui să-l arestăm ?
Nu pleacă nicăieri.
Ce-a fost luat ?
Bustul lui Charlemagne, altarul pe care era Haina Mariei.
Bine. Cât de departe spre est ?
Am auzit un comandant menționând orașul Merkers.
Merkers ?
- Vă rog, n-avem nimic de împărțit cu dvs. - Și nici noi cu voi.
Lăsați-ne să le luăm înapoi, nu le păstrați.
Părinte...
Atenție !
Bine.
Unul dintre noi trebuie să-i distragă, iar celălalt să-i elimine.
Pare un plan bun.
- Bine. Îi distrag eu. - Ba îi distrag eu.
- Tu ai o familie. - Și tu la fel.
Bine, tu îi distragi și eu mă ocup de ei.
De acord.
N-am mai împușcat pe nimeni până acum.
- E ușor. - Tu ai împușcat ?
Sunt pe cale s-o fac.
Bine. Eu trag, tu te duci.
- Armele jos ! - Nu, nu !
Rahat.
Rahat, rahat !
Vino ! Fir-ar să fie !
- Îl vom ține cu noi. - Cred că așa e cel mai bine.
- Bună seara ! Cine-i comandantul tău ? - Colonelul Langton, domnule.
Vă duc la el, urmați-mă.
Trebuie să discut cu colonelul Langton.
- Sunt aici, locotenente. - Donald Jeffries, dle, ce mai faceți ?
- Aveți un moment ? - Te pot ispiti cu un coniac ?
Mă puteți ispiti foarte ușor, dle, dar nu, mulțumesc.
- Locotenente, ne aduci vești proaste ? - Nu, deloc, dle, nu.
- Speram doar să ajung în oraș. - În ce oraș, în Bruges, de ce ?
Colonele, treaba mea e să protejez operele de artă,
astfel încât, la terminarea războiului să mai rămână câteva ceva.
Într-o catedrală din Bruges, e "Madona cu Pruncul" a lui Michelangelo.
Singura lui sculptură care a părăsit Italia.
Și dacă o pot proteja, mi-ar plăcea s-o văd în picioare și mâine.
Ai o treabă neobișnuită, locotenente.
Poate că există și vești bune pentru tine. Nu mergem la Bruges.
Am făcut o înțelegere cu primarul.
Nu vom ataca orașul și nemții pleacă, așa că...
Atunci când ajungem acolo, vom lupta în afara orașului Bruges.
Dacă-i prindem. Se deplasează rapid.
Ați văzut asta, dle colonel ?
Nemții au distrus Florența.
- Vor face la fel cu Bruges. - Nu, locotenente, n-o vor face.
Asta nu-i Italia.
Războiul se apropie de sfârșit și nemții ăștia vor doar să ajungă acasă.
Nu vor distruge niciun oraș din Franța, sunt pe fugă.
În ciuda acestui lucru, dacă-mi dați măcar două gărzi...
Nemții n-au timp ! N-au explozibil ! N-au nici măcar tancuri !
Nu, dle, nu voi risca o confruntare directă.
Ne vom onora înțelegerea. Și când vom ajunge în Bruges
îți vei putea termina treaba la catedrală.
Ai înțeles ?
Înțeleg.
Mai e ceva ?
Nu, dle, mulțumesc.
Vorbește vreunul din voi engleză ?
Ești catolic, locotenente ?
În seara asta sunt.
Dragă tată,
ai fi impresionat dacă ai ști de aventurile mele
cu acești oameni minunați.
Ți-ar aminti de vânătorile noastre de comori, de când eram copil.
Dar în loc de un fluier sau o șapcă,
premiile noastre sunt tablouri de Rembrandt și Rubens.
E ciudat că-ntr-un loc plin de moarte eu m-am simțit mai viu ca niciodată.
Gândurile mele zboară la povestirile spuse
pe străzile astea, despre lungul drum al Madonei la Paris
și întoarcerea ei triumfală în urma căderii lui Napoleon.
Poți vedea mâna ei de porțelan ce ține delicat un prunc
pentru a-l proteja de un destin care știa că va veni.
Știu că pe timp de război datoria mea poate părea mică
și poate că e...
Dar eu rămân silitor și hotărât în ceea ce cred.
Marile opere de artă nu pot aparține unui singur individ.
Cel puțin nu spiritual.
Madona e la fel de mult a mea, pe cât a fost a lui Napoleon.
Iar mâna ei mă protejează blând de o soartă
care știu că va veni.
Tată, știu că am fost o mare dezamăgire.
Nu vreau să mă scuz, dar crimele mele au fost calități pe care le-am găsit
pe fundul unei sticle.
Nu am încercat să te rănesc prin aceste acțiuni.
Tânjesc după șansa să fiu înapoi pe acel piedestal pe care mă plasai.
Poate că aici te pot face mândru din nou. Aici, la picioarele Madonei noastre.
Sunt umil și recunoscător.
Și mi-e dor de casă...
Și de odihnă.
Am mare nevoie de odihnă.
Voi mai scrie când voi putea. Sănătate și mult noroc.
Donald.
Asigură-te că familia lui primește astea.
Bine.
Mulțumesc.
- Locotenente, ți-am spus să nu te duci. - Am fost nesăbuit.
- Și au luat-o pe Madonna ? - Da.
Ar face bine s-o aducă înapoi.
- Ce ai aflat ? - Puștiul ne-a spus de orașul Merkers.
Crede că sunt ascunse acolo niște opere de artă.
- Merkers ? - Da, M-E-R-K-E-R-S.
- MERKERS. - Am recepționat.
- Vreo veste de la Granger ? - Nimic încă.
S-a dezlănțuit iadul aici. Nu ne vor lăsa să trecem.
- Așteptăm în Saint Metz. - Ne întâlnim acolo.
- O treabă dată naibii cu Donald. - O treabă dată naibii.
- Ce sunt toate astea ? - Viețile oamenilor.
- A căror oameni ? - A evreilor.
Au plecat.
Ați rămas aici.
Sunt un spion, mai știți ?
Nu se mai întorc.
Ei bine, Claire, treaba mea e să găsesc opere de artă și să le înapoiez.
Și ăsta pare un loc bun cu care să încep.
DECEMBRIE, 1944 BĂTĂLIA DE LA BULGE
Ăsta-i bun. E foarte bun.
Asta le întrece pe toate.
Doar pentru că suntem în război, nu înseamnă că nu putem să mâncăm bine.
- Ce-i acolo ? - E un mesaj de acasă.
- Trebuie să confiscăm un fonograf. - Bine.
Doctore ! Suntem aici !
L-am luat de pe marginea drumului, a încasat unul în piept,
piciorul îi sângerează ca naiba, l-am acoperit cu o pătură.
Să-i scoatem cămașa să vedem cât e de grav.
Vei fi bine, fiule. Vei fi bine. O să-ți dăm niște morfină...
Vreau niște morfină aici !
- Cum îl cheamă ? - Nu știu.
Salut, tată ! Crăciun fericit !
Am aici un grup de monstruleți care vor să te salute.
Îi puteți spune Crăciun fericit, bunicului ?
- Crăciun fericit ! - Crăciun fericit, bunicule !
În regulă, gata ? Și...
Poți scoate garoul, locotenente.
- Va fi bine ? - Va fi bine.
Îl poți aduce pe preot ? Joe, îmi aduci odată morfina aia ?
Îl aduc eu pe preot.
De ce ți-e frică ?
Că le vom păstra, ca rușii.
Rușii păstrează operele ?
Au pierdut 21 de milioane de oameni, Frank.
Au creat o brigadă a trofeelor,
să colecteze și să păstreze toate operele furate.
Ca despăgubiri.
"Brigada Trofeelor", o poreclă elegantă.
Ca "Eroii Monumentelor" ?
Am primit o scrisoare de la tatăl lui Donald.
Spune că ar trebui să fiu mândru
că l-am ajutat pe Donald să-și recapete demnitatea.
Nu mă simt prea mândru.
M-a întrebat de Fecioară. Nici măcar nu știu unde s-o caut.
Trebuie să știm ce știe Claire, James.
- Sunt aproape, Frank. - Bine.
Și acum îi avem pe ruși.
Puneți-i pe naziști în camion.
Dați-le niște pâine.
Aveți grijă cu acele tablouri.
Atingeți doar ramele.
Ramele le putem înlocui.
- Uitați-vă la asta. Știți ce este ? - Nu.
E un ordin direct, decretul Nero.
Scris de Hitler, semnat de Hitler.
Spune că, dacă el moare sau Germania e cucerită,
să se distrugă totul.
Totul.
- Unde au dus operele ? - În Germania...
Înțelegeți că sunt aici să vă ajut ?
Înțeleg, dar nu sunteți în Germania.
- Oamenii mei sunt. - Nu vă cunosc oamenii.
- Va trebui să aveți încredere în cineva. - Da, spuneți-mi de cine.
REMAGEN, GERMANIA
- Ce gătești ? - Păduchi.
- Se numește decretul lui Nero. - De ce ?
Granger l-a luat dintr-un tren plin cu opere ce mergea în Germania.
Spune că dacă Hitler moare, trebuie să distrugă podurile,
căile ferate, arhivele, operele de artă.
Doamne.
- Crezi că-s majoritatea în Siegen ? - Știm c-au trecut prin Siegen și Merkers.
- E multă artă pentru două orașe. - Ce mănânci ?
- Vițel uscat, vrei ? - Nu.
Garfield, tu și Jean-Claude mergeți în Merkers.
Și noi mergem în Siegen.
Să sperăm că nimeni nu-l ucide pe Hitler.
Nu credeam c-am s-o spun vreodată.
Ne întâlnim în Nuremberg.
Asta doare, e foarte dureros.
- Deci, sunteți artiști ? - Nu, suntem colecționari din New York.
- Tipul ăsta e arhitect. - Mereu am vrut să văd New York-ul.
Cel mai grozav oraș din lume.
- Ai văzut vreodată München ? - Nu, dar îl vom vedea în curând.
- Ce-a spus ? Ce-ai spus ? - Mi-a zis să nu mă enervez.
Bine, bine, să continuăm.
Am un nepot care a studiat arta în Paris.
Da, stă la câțiva kilometri de aici. Probabil v-ar putea ajuta.
- E soldat ? - A fost soldat, ca voi, dar e băiat bun.
Sigur, voi sunteți nevinovați cu toții.
Bine, bine... Spuneți A.
Avem oaspeți.
Deci, cât timp ai stat în Paris ? Ai studiat în Paris ?
Da, doi ani... Eu și soția mea iubim Parisul.
- Aveți tablouri frumoase. - Mi-aș dori eu.
Sunt doar replici, Cezanne, Renoir.
Sunt făcute bine.
Și dvs unde ați studiat arta ?
La Harvard. Am studiat arta contemporană.
Caută opere de artă, vor să protejeze piesele istorice.
E un lucru onorabil pe timp de război.
Credem că SS-iști au scos operele din Franța și le ascund.
Le-am zis că probabil i-ai putea ajuta.
N-am făcut parte din SS... am fost soldat, ca voi. Dacă vă pot ajuta în vreun fel...
Cunoașteți un colecționar pe nume Rothschild ?
Rothschild ?
E una din cele mai mari colecții de artă din lume.
- E francez, nu ? - E evreu.
Nu, nu-l cunosc.
- Soția dvs vorbește engleză ? - Nu, nu.
Bine.
Pe spatele tabloului lui Cezanne scrie Rothschild.
- A fost un cadou. - Și cel pictat de Renoir ?
- Heil Hitler ! - Heil Hitler !
Heil Hitler.
Soldat, încotro e Siegan ?
Chiar aici, locotenent.
Ar trebui s-o luăm pe aici, cine naiba știe.
Poate era mai bine înainte.
Dacă ajungem la un turn cu clopot, am mers prea departe.
- Ce crezi ? - Cred că nu mai trebuie să mergem
pe drumul ăsta.
Stai, stai !
Un armăsar.
- Uită-te la el. - E o frumusețe.
E de curse. Hei, amice. N-am nimic să-ți dau.
Hei, amice !
N-am nimic pentru tine.
- Oferă-i o țigară. - Vrei o țigară ?
Cred că s-a lăsat de fumat.
Jean-Claude !
Fir-ar să fie ! Fir-ar să fie !
- Unde sunt lovit ? - Doamne !
Termină ! La naiba !
Uită-te ce mi-au făcut !
Ce mod tâmpit de-a muri ! Rahat !
Ajutor ! Ajutați-mă !
Vă rog !
Când am început misiunea asta, nu știam dacă ne putem numi soldați.
Am fi riscat ca acei tineri care luptau și mureau.
Era corect să ne întrebăm.
Ține asta și dă-i-o soției mele. Nu vreau s-o murdăresc cu sânge.
Jean-Claud, rezistă.
Nu mai suntem doar spectatori în război. Suntem actori.
La fel ca toți ceilalți soldați.
Termină.
Cu pierderea lui Donald Jeffries,
ne-am câștigat dreptul de a îmbrăca uniforma.
Acum ne-am pierdut al doilea om.
La început susțineam că nicio operă de artă nu merită viața unui om.
Ultimele luni nu mi-au dat dreptate.
Asta ne e istoria și nu trebuie să ne fie nici furată, nici distrusă.
Trebuie să fie înălțată și admirată...
Cum au făcut acești oameni curajoși.
Și acum, le suntem datori să ne încheiem misiunea.
Walter, de ce nu te duci acasă să te odihnești puțin ?
Apoi ne vom reuni.
Dacă nu te deranjează, aș vrea să stau până la final.
E perfect.
De acord, să vedem unde suntem.
Stokes, am luat asta de la un ofițer SS, era prin Paris.
E o hartă. Avea o casă plină cu opere de artă furate.
Nu înțeleg.
Siegen... Siegen. Doar am fost acolo, nu-i nimic.
Merkers, Merkers.
- Nu sunt căi ferate. - Sunt câmpuri de aterizare ?
- Nu. Bernterode, Salzburg. - Dle, acolo nu-i Salzburg.
Salz înseamnă sare. O mină de sare.
Kalium e potasiu.
Fiecare oraș are un simbol alături.
Bernterode e o mină de potasiu. Merkers e o mină de sare.
Altaussee e mină de sare.
- Siegen... - Cupru.
Da, e o mină de cupru la Siegen.
Dragă James,
ieri am găsit 16 mii de opere de artă furate
îngropate într-o mină nemțească de cupru.
Se pare că nemții au avut mai multă grijă de picturi decât de oameni.
Nu era Madonna pentru care Donald și-a pierdut viața,
dar poate vom fi mai norocoși la următoarea mină, la Merkers.
Prin urmare vei găsi ordinul de transfer. Avem nevoie de tine,
acum că i-am pierdut pe Jeffries și Jean-Claude.
Drum bun.
Viktor Stein a fost arestat.
- Bonjour, monsieur. - Bonjour.
- Vă pot oferi o cafea ? - Nu știu ce să zic.
- O cafea. - Da, doamnă.
Era să nu vă recunosc.
- Părul meu ? - Nu !
Nu v-am mai văzut zâmbind.
Ei bine, James, la Paris e aprilie, n-ați auzit ?
- I-au dedicat cântece. - Chiar ?
- Erați la cumpărături pentru soția dvs ? - Pentru soția mea ?
Toate femeile adoră parfumul franțuzesc.
- Chiar și franțuzoaicele ? - Desigur, mai ales franțuzoaicele.
- Îi scrieți soției zilnic ? - Nu.
- Domnu' - Merci.
- Dar îi scriu. - Și sunteți un soț bun ?
- Așa îmi place să cred. - Noaptea, în Paris,
se găsesc mulți soți buni pe stradă.
- E războiul... - E Parisul.
Sardine...
Crackeri...
- Și niște carne la conservă. - Vreți să sărbătoriți ?
Nu. Fac provizii.
Mi-au dat ordinul de transfer aseară.
Plec spre est.
- În Germania ? - La Merkers.
Acolo e o mină unde mă voi întâlni cu ai mei.
Da, citeam despre ai tăi. Au găsit opere de artă.
- Foarte multe. - Și le-au restituit.
Care s-au putut. Încă nu știm cui aparțin restul.
Când plecați ?
Mâine dimineață.
Atunci trebuie să sărbătorim în seara asta.
Aceasta e adresa mea...
Aduceți carnea la conservă, eu aduc vinul.
Cum să mă îmbrac ?
Formal, desigur.
Formal, desigur, așa ziceam și eu.
Intră.
- Nu glumeați. - Nu.
- Nu glumesc niciodată. - E tot ce aveam mai bun.
De ce nu puneți niște vin ?
Am adus ceva. Brânză, Brie...
- Și croissante. - Bien. Foarte franțuzesc.
- Am gătit o găină. - O găină ?
Da.
Va fi gata imediat.
Luați. Puneți-vă asta.
Știți, în Franța...
Când sunteți invitat la o cină formală, trebuie să vă îmbrăcați adecvat.
Îmi pune ochii în evidență.
Atunci o puteți păstra.
Merci.
Rosenberg, Goring...
Lohse, von Behr...
Astea sunt figurile cheie din ERR, echipa operativă a lui Rosenberg.
Au început cu colecționarii evrei în 1940.
- Stahl. - Fermierul SS-ist.
Fermierul...
Uite-l aici, von Going când inspecta operele de furat și trimis în Germania.
Majoritatea operelor erau fotografiate și luate.
Apoi îi trimiteau lui Hitler albume pline de opere de artă furate.
Și operele maeștrilor moderni, ca Picasso, Kline...
- Da. - Max Ernst...
Erau arse în curte.
Sute de picturi.
Credeți că tablourile astea sunt în mine ?
Nu.
Nu în astea.
E tot ceea ce am, James.
- Asta e viața mea. - Înțeleg.
Aici sunt toate capodoperele ce au trecut prin Jeu de Paume.
Am păstrat listele cu mecanicii de tren, chitanțele,
scrisorile pentru fiecare operă în parte.
Cui a aparținut, cine a luat-o, unde au dus-o.
Am câte un semn colorat pentru fiecare piesă corespondentă.
Dumnezeule !
Vi-l dau. Acum e responsabilitatea dvs.
Înțeleg.
În Alpii Bavarezi e un castel. Neuschwanstein.
Acolo ar trebui să găsiți majoritatea operelor de artă.
Mulțumesc, Claire.
Un salut naziștilor de la mine, când veți fi acolo.
O voi face, desigur.
Știți, am terminat vinul, dar am niște coniac.
Trebuie să plec.
Ați putea rămâne.
E Parisul... știți ?
Îmi ador cravata.
APRILIE 1945 MERKERS, GERMANIA
- Salut, băieți ! - Salut !
- Bine ai revenit, dle. - Bine ai revenit.
- Ce plăcere ! - Cum a fost vacanța ?
Unde-i Stokes ?
Nu-i aici, nu ?
Cine ?
Madonna.
Nici aici, nici la Siegen.
- Va ieși la iveală. - Nu sunt sigur.
Donald era mândru de ceea ce făceam.
Mândru că făcea parte din asta.
Peste o mie de ani nu va mai fi niciun Reich...
Nicio patrie-mamă, niciun muzeu al Fuhrerului.
Dacă viețile lui Jean-Claud și Donald au servit la asta, atunci...
Bănuiesc că merită.
- Mai am ceva de făcut. - O vom găsi.
Da.
Voia ce-i mai bun.
Voia totul.
- Soldat, ce scrie acolo ? - Depozit.
- Vezi dacă sunt lanterne pe acolo. - Da, dle.
Totul bine ?
Sam ?
Da !
Astăzi, la 400 metri adâncime în Merkers, Germania,
soldații noștri au descoperit 100 de tone de lingouri de aur.
Întreaga rezervă germană. O lovitură zdrobitoare pentru Hitler.
O veste excelentă.
Felicitări pentru generalii Patton, Bradley și Eisenhower.
Probabil că armatei nici nu-i pasă de artă,
dar îi pasă sigur de aur.
- Soldat, vino cu mine. - Da.
N-ați fost prezentați.
Sam e vecinul tău de casă, dle Rembrandt.
Să-i spui bunicului tău când te vei întâlni cu el.
Îmi pare bine să vă cunosc.
- Am găsit câteva camioane. - Pot să știu cum ?
MINA HEILBRONN, GERMANIA
- Par dosare, probabil au ars documente. - E multă mizerie. O oală veche.
- Stokes ! - Da ?
- Poți veni o clipă aici ? - Da.
Ce ai găsit ?
Oprește-te.
Cred că am călcat pe o mină terestră. Nu știu cum.
- Ce voiai să faci ? - Mă plictiseam.
- Eu nu m-aș mișca din loc. - Va trebui s-o fac până la urmă.
- Campbell, Garfield, veniți încoace ! - Ce pot face ei ?
- Sunt arhitecți. - Deci se ocupă cu explozivii.
- Ori ei, ori Savitz. - Ce este ?
- Aici e totul ars. - Rămâneți unde sunteți.
Se pare că locotenentul nostru a călcat pe o mină neexplodată.
- Ce-ai vrut să faci ? - Aceeași întrebare.
Va trebui oricum să iei piciorul de acolo.
- Da, va trebui. - Probabil că mina a fost deteriorată de foc
încât nu se va întâmpla nimic.
- Care-i probabilitatea. - Foarte probabil.
Dacă n-ar fi, va fi o explozie grozavă.
- Cât cântărești ? - 79 kg.
La facultate aveam 79.
Și acum ?
Dacă am făcut treabă bună, ar trebui să poți ridica piciorul.
Ce-ar fi să ieșiți de aici !
- Stăm cu tine să-ți ținem de urât. - Nu-i nevoie, Frank.
- Eu cred că da. Băieți ? - Eu nu plec nicăieri.
Eu stau aici.
Și eu.
Bine, James, așa va fi.
În cazul în care chestia asta ne aruncă-n aer...
A fost o onoare să servesc alături de voi.
- Asemenea. - De acord.
Bine, atunci număr până la trei și ridic piciorul.
- Bine. - Cu calm.
- Unu ! - Iisuse !
Ce rahat !
- Ce s-a-ntâmplat cu doi și trei ? - M-am panicat.
Eram sigur că n-o să sar în aer.
Picasso.
E aur ?
De dinți.
Altaussee !
Iconostasul altarului din Gent e în mina din Altausee.
Poftim ?
- E aici, uită-te la dată. - Ce ai găsit ?
- Sam, ajută-ne. - Ce este ?
- A fost dusă acolo acum un an. - De unde știi ?
Nu mai zice nimic aici.
Tot acolo este.
Mergem s-o luăm ?
Dă-i lui Claire un mare pupic.
Cred că i-ar plăcea.
- Sergente, vrem să ajungem la Altausee ! - Tot înainte pe acolo.
- Voi încotro vă-ndreptați ? - Acasă.
Germania s-a predat, războiul s-a terminat.
- Serios ? - Da.
Acum n-ar trebui să se organizeze o paradă ?
- Probabil că nu în Germania. - Da, ai dreptate.
Fir-ar să fie, au aruncat mina în aer !
- Mai sunt alte intrări ? - Pe celelalte două le-au aruncat în aer.
Probabil că armamentul lor era aici. Nu voiau să le găsim.
Cine a dat ordinul ? Războiul s-a terminat.
Întrebați-l pe el. În oraș se ascundea un friț.
Sam, tu și cu Savitz căutați pe careva să vă facă o hartă a minei.
Eu pot să examinez celelalte două intrări.
Foarte bine. Căpitane, pot vorbi cu frițul ?
Sigur că da.
- Ai niște țigări ? - Da.
Mulțumesc.
- Înțelegeți ce vorbesc ? - Da.
- Vreți o țigară ? - Nu fumez.
Aș vrea să vă pun câteva întrebări.
Așa credeam și eu.
De ce ați aruncat-o în aer ?
Ce era în mină ?
Sare, așa cred.
- Știți că războiul s-a terminat. - Felicitări.
Știm că în mina aceea erau opere de artă pentru care am fost însărcinați
să le găsim.
- Le-ați luat ? - Ce-mi oferiți pentru răspunsul meu ?
După cum spuneți, războiul s-a terminat.
Am executat ordinele, nu am comis nicio crimă.
Conform convenției de la Geneva eu voi fi eliberat și trimis acasă.
Mi s-a spus că, înainte de a fi trimis aici,
ați condus un lagăr de concentrare.
- Cine v-a spus ? - O păsărică.
- Sunteți cumva evreu, dle locotenent ? - Nu.
Atunci... ar trebui să-mi mulțumiți.
Știți, nici eu nu fumez.
E prima mea țigară.
Dar...
vreau să-mi amintesc de momentul acesta.
Voi pleca în curând acasă.
Am un apartament frumos la New York, în Upper West Side.
Există o cafenea aproape care se numește Sid's.
În fiecare dimineață...
Mă duc acolo pe jos. Îmi iau o cafea, o chiflă
și citesc ziarul.
Mă gândesc la asta în fiecare zi aici. E primul loc unde mă voi duce
când voi fi acasă.
Mă voi așeza acolo și voi mânca o chifla prăjită cu ceapă
a lui Sid Meldman.
Și voi citi un mic articol din New York Times, pe la pagina...
18...
Unde scrie că dumneata, colonele Wegner, ați fost spânzurat pentru crime de război
și îngropat într-un mormânt fără nume.
Și-apoi m-aș gândi la țigara asta...
Și m-aș gândi la dumneata, stând acolo cu expresia asta stupidă pe față.
Îmi voi termina cafeaua
și-i voi da lui Sid ziarul să-nvelească peștele.
Nu mă voi mai gândi deloc la dumneata.
Sunteți sigur că nu vreți o țigară ?
N-au fost nemții, ci minerii din zonă.
Au aflat planul nemților și-au închis toate intrările în mină.
- Se poate intra doar săpând. - Cât timp ne ia ?
O zi sau două, dacă ne ajută și minerii.
Ar trebui să vă grăbiți. Trebuie să ne retragem în noaptea asta.
- Cine a spus ? - Ordine de sus.
Teritoriul acesta merge la ruși. Acum se-ndreaptă către sud.
- Vor ajunge mâine. - Mâine.
Probabil și mai înainte.
Aveți explozibil.
Gata. La pământ cu toții !
- Poate c-ar trebui s-o fac eu. - Ce știi tu de explozibili ?
- Nimic. - Gata.
Mișcați-vă !
Mai lipsește unul !
- Mai lipsește unul ! - Glumești, nu-i așa ?
Lipsește un nenorocit de tablou.
Trebuie să plecăm, băieți, dacă nu cumva vorbiți în rusă.
- Ne-am uitat peste tot ! - Nu ne-am uitat aici !
- Ba da. - Nu ne-am uitat.
- Noi suntem aici și trebuie... - Aici ! Aici, aici !
Nu, aici unde suntem acum. Și aici nu ne-am uitat.
Eram aici, am fost pe-aici... Unde nu ne-am uitat ? Aici și aici.
- Aici trebuie ! - Ajută-mă !
Cum ?
Îmi vei simți lipsa când se va termina totul.
Nu mă-ndoiesc.
Fie.
Acum mi-aș dori ca neamțul acela să te fi împușcat.
Mda.
- Plecați imediat, nu-i de glumă. - Mă duc după Stokes.
Sunt în spatele dvs, căpitane.
Stokes !
Trebuie să plecăm !
Stokes !
Să plecăm de aici.
- Trebuie să plecăm. - Ajută-mă.
- Nu, trebuie să plecăm. - Ajută-mă !
- O, la naiba ! - Mă ajuți ?
- Trebuie să plecăm ! - Ajutați-ne !
- O, la naiba ! - Și eu am spus la fel !
Și asta o puteți adăuga la lunga listă a eșecurilor lui Hitler.
A încercat să ia ceva ce nu putea fi al său...
Trecutul nostru pictat pe pânză sau sculptat în piatră.
Cu rușii la câțiva pași de noi
am plecat din Altaussee cu vreo 3.000 de opere,
inclusiv iconostasul din Gent și Madonna din Bruges.
Am lăsat ceva și amicilor noștri, rușii, să ducă la Leningrad.
Ne-am dus în nordvest. Savitz și Campbell au dus iconostasul în Belgia.
A fost expus la Bruxelles și apoi restituită Catedralei Sf Bavo.
Datorită sublocotenentului James Granger,
nenumărate opere de artă franțuzești, găsite dintr-un castel din Austria,
au fost restituite la Paris.
Mulțumesc, James.
Totul, de la tablouri la sculpturi,
tapiserii, chiar și bijuterii, a fost restituit.
Cea mai mare colecție particulară de artă din istoria lumii.
Am găsit și cinci mii de clopote de biserică,
300 de vagoane,
trei milioane de cărți și texte sacre de la Torah.
Luate împreună, e uimitor.
Au fost recuperate peste cinci milioane de opere.
Încă mai lipsesc opere.
"Portretul unui tânăr" al lui Raffaello, și cu permisiunea dvs,
aș vrea să continui căutările.
Lăsați-mă să vorbesc cu secretarul de stat Stimson.
- Vă voi da un răspuns. - Mulțumesc, dle.
- Ați pierdut oameni în misiunea asta ? - Da, dle, doi oameni.
Un francez, Jean-Claud Clermont...
Și un britanic pe nume Donald Jeffries ce și-a pierdut viața
încercând să salveze "Fecioara cu copilul".
Locotenent Stokes, am o întrebare...
- Ați spus "Madonna". - Da, dle, Madonna din Bruges.
- Da. Michelangelo a sculptat-o, nu ? - Da, dle.
- AI pierdut un om care voia s-o salveze. - Donald Jeffries.
Credeți că merită pentru o operă de artă ?
Credeți că Jeffries ar spune că merită, dac-ar putea vorbi ?
Dac-ar putea vorbi !
Cred că ar spune așa.
Bine, dar dvs, domnule locotenent ?
Erați la comandă, și aici ajungem la miezul problemei.
Credeți că peste 30 de ani careva își va aminti că au murit
pentru o operă de artă ?
Da !
- Gata ? - Da.
- Să mergem. - Da.
Traducerea și adaptarea după sonor FlorinA, TTB & dani67
Sincronizarea: sky
Ați urmărit filmul: Eroii Monumentelor (2014)