Claude.
Obleči tole.
Potuj le po stranskih poteh.
Nemci napredujejo iz vzhoda, zato potuj južno do Brusla.
- Ja, oče. - Naj bo bog s teboj, Claude.
Šampanjec... Zelo lepo.
Pridružite se mi, doktor Stahl.
- Pojdi po še en kozarec. - Z veseljem.
Claire?
Potrebujeva še en kozarec za šampanjec.
To je za Stahla.
Torej, tale... in ta tudi...
Do Carinhalla.
In to bo darilo za Fuhrerja v Berchtesgadenu.
Še kaj, doctor Stahl?
To je da Vinčijeva Zadnja večerja.
Angleški bombniki so uničili tri stene in streho.
To je Monte Cassino, ki ga je dal zgraditi leta 529 Sveti Benedikt.
To je bilo februarja.
To je Monte Cassino sredi marca,
ko je nanj padlo 20 ton eksploziva.
Gospod predsednik, dejstvo je, da smo trenutno v vojni na točki,
ko so naši celotni največji zgodovisnki dosežki ogroženi.
Ampak profesor Stoke, razumite vendar, da smo v vojni.
In vsakič, ko so življenja izgubljena,
se pogostokrat z njimi izgubijo tudi njihovi največji dosežki.
Ja, gospod. Še nekaj je na tem.
To je del oltarja v Ghentu.
Je najbolj razpoznavni spomenik katoliške cerkve.
Sedaj vemo, da so ga ukradli nacisti.
Sedaj, ko moramo in tudi bomo zmagali v tej vojni,
se moramo hkrati zavedati tudi visoke cene,
ki jo bomo plačali, če bodo uničeni vsi temelji sodobne družbe.
Poglejmo, kje se trenutno nahajamo.
Rusi so tu.
Zavezniki se nahajajo tu
in tukaj.
V prihodnjih nekaj mesecih bomo z božjo pomočjo vsi prišli do Berlina.
Kar pomeni, da si moramo ustvariti pot proti zahodu
skozi Poljsko, Madžarsko, Avstrijo
in preko severa skozi Rim in Firence,
ter vzhodno do Pariza.
Takrat si moramo zastaviti vprašanje:
kdo bo zagotovil, da bo Davidov kip še vedno v enem kosu
ali da bo Mona Lisa še vedno obdržala svoj nasmeh?
Kdo bo njihov zaščitnik?
No, profesor, vaš argument je res razumen.
Kaj pa predlagate?
Predlagam, da ustvarite ekipo, katero bodo sestavljali mladi poznavalci umetnin,
ki bodo lahko prepoznali vsa velika dela in umetnine.
Naši mladi poznavalci se že nahajajo v sami vojni, kjer se borijo.
Imate družino?
Imam ženo in sina.
Torej od vas zahtevam kar veliko.
Potrudil se bom po mojih najboljših močeh, gospod.
Imam eno šalo o Michelangelu.
Ja, ti si ravno pravi človek za to.
Si lačen?
Plačaš kosilo?
Ameriška vojska ga plača.
- Kako je Penny? - V redu.
- Njen okus mi je vprašljiv. - Tak se zdi tudi njej.
Kako je z uro?
Še vedno dela.
Bi šel v vojno?
"The Monuments Men. " (Varuhi zapuščine).
- Podpisano s strani Roosvelta. - Ja, sem opazil.
Zbrati moram skupaj ekipo in poskušati zaščititi, kar je še ostalo
in ugotoviti kaj še vedno manjka.
- Ali nisi malce prestar za vse to? - Ja.
Šel bi v samo vojno in našim fantom
- govoril kaj lahko razstrelijo in česa ne smejo. - Takšna je zamisel, ja.
- OK. Koliko vas je? - Trenutno šest.
- Jezus. - Mm.
- S tabo vred nas je sedem. - Ja, to se sliši veliko bolje.
Skozi osnove bova šla v Shrivenhamu v Angliji in nato počakala na ukaze.
- Osnove? - Mm-hm.
Osnovno usposabljanje. Midva?
O, fant.
Potreboval boš učenjaka iz Anglije.
- Ja, Donald Jeffries. - Ta je pijanec.
- Ti si pijanec. - No, to je res. Podaj mi to.
- Ampak, kaj ni Donald Jeffries za zapahi? - Ne, ni odšel v zapor.
- Njegov oče je denar povrnil nazaj. - Mm.
Kaj pa njegova žena? Ga je ona 'potunkala'?
Ne, noben ga ni namočil.
Torej, kdaj začnemo?
- Zelo lepo vas je videti! Frank. James. - Donald.
Fantje so vsi na trnih in pripravljeni na začetek.
Vi ste poročnik? Ni čudno, da se jih loteva obup.
Ne pusti, da to sliši Churchill. James, kako je kaj tvoja prekrasna žena?
V redu. Rekla mi je, da vam pošilja poljub, ki pa vam ga ne bom izročil.
- Bom samo ponudil roko. - Tako kot po navadi.
Nič več. Ne pijem več.
- Od kdaj pa? - Od devetih zjutraj.
Čestitam.
Hvala, vojak.
To je vojak Epstein iz New Jerseya.
Kaj res. Iz kje točno pa?
Newark. Ampak v bistvu severna stran.
- Newark? - Da, gospod. Severna stran.
- Ja, to sem tudi mislil. - Seveda.
- Rodil sem se v Nemčiji. - Na njeni severni strani.
- Kako fantje razrešijo svoje probleme? - Kot Olimpijci.
Da, gospod.
Imamo vašega arhitekta iz Chicaga, vodnika Richarda Campbella.
Imamo tudi Francoza poročnika Jean-Claude Clermont,
ki je bil pred vojno direktor Šole fine umetnosti.
- Je Preston tudi tukaj? - Vojak Preston Savitz.
Vojak? Ta čin mu ne bo všeč.
Saj mu tudi ni.
Kot zadnji je še vaš kipar, vodnik Walter Garfield.
On je dober poba. Z njim sem sodeloval na eni slovesnosti 1. svetovne vojne
- v St. Louis. - Uh-huh.
Hej, Stokes!
Kako si, stari prijatelj?
Hej, Walter. Kako kaj ravnajo z vami?
Do sedaj ravnajo z nami precej previdno. Mislim, da se jim mi starejši, kar malo smilimo.
Ni mi preveč všeč ta poligon.
Ah, saj ni tako slabo.
Samo plazimo se po trebuhih, medtem ko mladi streljajo slepe naboje nad našimi glavami.
No, ja in ne.
- Kako prosim? - Ja, res so mladi.
- In ne? - Naboji so pravi.
Po vsem tem bo sestanek. Obvesti še ostale fante o tem, prav?
Medtem pa pazi, da te kdo ne ustreli.
Predvidevam, da ste se do sedaj že vsi spoznali med seboj.
To je naredilo prav osnovno usposabljanje.
Skupaj s poročnikom Jeffriesom sva vas vse lastnoročno izbrala,
ker potrebujemo vaše znanje in veščine.
Dana nam je naloga, da najdemo in zaščitimo
zgradbe, spomenike in umetnost.
Vojak, lahko ugasnete luči?
Ali si vedel, da so na nas streljali s pravimi naboji?
Ja.
Najbolj priljubljen diktator.
Pri svojih 19. letih in preden je napisal knjigo Mein Kampf,
je bil neuspešen študent umetnosti na Akademiji za umetnost na Dunaju.
- To je naslikal Hitler? - Saj ni slabo.
- Ah, ni dobro. - To fotografijo
smo pridobili od OSS.
To je maketa Fuhrerjevega muzeja,
ki ga nameravajo zgraditi v njegovem rojstnem kraju Linz v Avstriji.
- Fuhrerjev muzej? - To bi bil eden izmed največjih na svetu.
Za to bodo potrebovali veliko umetnin, da ga bodo lahko zapolnili.
Točno tako.
Vemo, da krade umetnine iz Amsterdama, Varšave in iz Pariza.
Francozi jih skrivajo, Nemci pa jih iščejo in jemljejo.
Zato Hitler ni ukazal bombardiranje Pariza.
Je pa bombardiral London.
Ja, vem.
Ali so že pričeli z gradnjo?
Ne. Ravno v tem je problem.
Kradejo umetnine in jih nato nekje skrijejo.
Predvidevamo, da jih skrivajo v domovih na tem območju in naprej proti vzhodu.
Naši fantje se prav sedaj bojujejo proti njim v Normandiji,
kar pomeni, da je naša naloga, oditi za njimi in naprej v Francijo.
Kdaj?
- Kmalu. - Začeli bomo z Jamesom.
V Parizu ima prijatelja, ki je direktor Narodnega muzeja.
- Če je še živ. - Če je še vedno živ, nam bo dal lahko vsaj kakšen namig
kje se skrivajo francoske umetnine. Ta informacija je za nas ključna.
Poročnik, prečkali boste Kanal in prispeli do Deauvilla.
Oseba z imenom Emile vas bo spravila do Pariza.
Še dobro, da tekoče govorim francosko.
Ali bomo imeli priložnost koga ubiti?
Za vas ne vem, ampak jaz bi rad nekoga ubil.
- Bi rad ustrelil Hitlerja, vojak? - Nič ne bi imel proti.
In če mi še enkrat rečeš vojak, bom ustrelil tebe.
OK, to je vse.
Odpluli bomo v prihodnjih nekaj dneh.
Čeprav se vojna že počasi izteka pa to ne pomeni, da bo kaj manj nevarno.
Bodite torej previdni in ne tvegajte po nepotrebnem.
In ne pozabite, da so vaša življenja več vredna kot pa košček umetnine.
Vodnik, nam lahko poveste kje se nahaja glavna postojanka?
- Ste ravnokar prispeli? - Ja.
Glavna postojanka se nahaja kakšne pol milje v tej smeri, mimo K.P.
Hvala!
Kaj?
- Če bi prebrali ukaze... - Briga me kaj pravijo.
Ukazi pravijo "ne uničujte starih zgradb..."
- Če smo pošteni... - Ne skačite mi v besedo, poročnik!
Nikar ne mislite, da bom pisal eni mami domov
in ji sporočil, da je njen sin umrl samo zato, ker nismo smeli uničiti kakšne cerkvene zgradbe.
In tako bo.
Še kaj?
Ne, gospod.
Mislim, da je šlo še kar dobro.
Izgleda, da moramo hoditi.
Ne stojte tam.
Vstopite.
kaj počnete tukaj?
Iščem vas.
Usedite se.
Ali veste zakaj sem tukaj?
- Mm. - Imate brata. Peter, kajne?
Ja, imate.
Ali sta si blizu?
Saj mi je le brat.
Zakaj mi niste povedali, da se je boril na strani francoskih upornikov.
Saj se ne.
Ne več. Danes zjutraj je umrl.
Poskusil je ukrasti tovornjak.
Tovornjak je bil poln umetnin in na poti v Nemčijo.
Ustrelili so ga takoj na mestu.
Kako mislite, da je izvedel za ta tovornjak?
Veste, Claire,
ker veste tako veliko o muzeju,
o vseh zbiralcih, umetnosti,
zato ste zame zelo pomembni.
Ampak kljub temu ne dvomim, da če sedaj pregledam to stanovanje,
bom našel takšne stvari, zaradi katerih bi bilo najino sodelovanje nemogoče.
Ali smem?
Kakor želite.
Prav.
Če izvem, da imate prste vmes ne boste bili odpuščeni.
Ampak vas bomo takoj izročili SS-u. Ali vam je to jasno?
- Hočem njegovo truplo. - Potem morate plavati do dna reke Sene.
Granger?
Za trenutek ste me prestrašili.
Sem mislil, da ste si potemnili kožo ali pa da sem sam zašel.
Govorite angleško?
- Ja. - Torej govorite angleško.
OK.
Ali lahko priskrbite prevoz do Lisieuxa?
Nemogoče, poročnik.
- Ali si našel kakšne radije? - Ne, gospod.
Tu imate Lucky Strikes, hašiš, par škornjev s številko 45.
- Katero številko imate vi? - 42.
Hej, Sam!
Hej, Sam! Epstein, hej!
- Hej! - Hej, poročnik!
Hey, ti pa si prava paša za oči. Kaj to voziš?
- Nacistom se je mudilo in so pustili par stvari. - Vesel sem, da te niso pustili na obali.
Vzeli so me, ko so izvedeli, da govorim nemško.
- Kaj pa si, prevajalec? - Ne, nič dokler ne pridemo v Nemčijo.
Škoda.
Kdo je tvoj poveljnik?
Hej, vojak?
- Iščem majorja Feildinga. - Da, gospod. Tukaj je v bližini.
- Major Feilding, gospod! - Stokes.
- Hej, John, kako si? - Nisem bil prepričan, da te bomo našli.
Moral sem si najti prevoz. Kaj imaš zame?
Poglej tole. Mislim, da je to Monet.
- To je Vermeer. - Saj za to pa sem zahteval tebe.
Zasačili smo nemški konvoj, ki se je odpravljal iz Vernona.
Ducat zabojev napolnjenih s temi.
- Dvanajst slik? - Dvanajst zabojev.
Notri je okoli 30 slik.
Ali lahko govorim s temi Nemci?
Ne vem. Ali boš znal?
Vprašaj jih, kje so dobili te slike.
Ali je še več takšnih tovornjakov?
Vprašaj jih še enkrat.
- Pazi nase. - Veliko sreče.
Rekel je, da gredo proti mestu Siegen.
Od tu so odpeljali 5 tovornjakov s takšnim tovorom.
Pet tovornjakov.
- Ali je to ta rekel? - Ne, to je povedal tale.
On je njihov poveljnik. Zamenjala sta uniformo.
Presneto.
Ko vidim Hitlerja, mu bom zaželel vse najboljše od vas...
Stotnik.
V moji družini so bili vsi zidarji...
moj oče, njegov oče.
Želel sem preprosto življenje.
Ja.
Plemenito je, ko delaš v blatu in umazaniji.
Veste, James, vaša francoščina ni dobra.
Kje ste se jo naučili?
Tu pa tam.
- Nekaj časa sem študiral v Kanadi. - Kanadi?
- Montreal. - Oh, ne, ne.
Vidim vas, Stahl!
Kam se boste skrili?
Vidim vas!
Hej, fantje. Poglejte kaj smo našli.
- Se spomniš Sama iz Newarka? - Hej, legenda.
Dobili smo si prevajalca.
Mislim, da je hotel le moj avto.
- Kje je Campbell? - Savitz ga je ustrelil.
Torej, sedaj vemo, da to ne poteka naključno ampak sistematično.
Vse te slike so največje umetnine.
Vse jih prevažajo v mesto Siegen v Nemčiji.
Nacisti so na begu in vse jemljejo s sabo,
zato se moramo približati bojni fronti, kolikor je to mogoče.
Preston,
ti in Campbell pojdita v Belgijo.
Bolj natančno v Ghent.
- Kaj je v Ghentu? - Tam se je nahajala poslikava oltarja.
- Iz Ghenta so vzeli fresko? - Jaz pojdem z Garfieldom.
Ne, Garfield, ti in Jean-Claude
se približajte, kolikor je mogoče mestu Aachen v Nemčiji.
Zjutraj odidemo.
Zakaj ne vzameš Sama s seboj,
jaz pa pojdem nazaj na svoje znano področje, Bruges?
Ko sem bil mlad, sem poznal eno Madonno.
Zgleda, da bova midva skupaj, prijatelj.
Mislim, da so te nemške, ampak bodo vseeno primerne.
Tale bo prava.
Opazuj tole.
Ima Granger kaj svežih novic?
Govori se, da je Pariz osvobojen, tako da bomo kmalu izvedeli kaj novega.
Pritisni ta gumb.
- Naj me udari strela. - Vidiš, da sem kar uporaben.
Kako gre, Edison?
Ali lahko odneseš ta radijo do fantov.
- Poglejmo, če ta presneta reč deluje. - Seveda.
Frank, želel sem se ti zahvaliti.
Za kaj?
Za novo priložnost.
Donnie, vsi smo že kdaj storili napako.
Tvoja je pač bila...
Zelo velika.
Tukaj si z nami zato, ker si najboljši človek za to nalogo.
Ne iz usmiljenja?
No, mogoče malo.
Sedaj bomo predvajali v živo preko radija.
Upam, da imamo tudi glasbo.
Kličem London, kličem London in vse ladje na morju.
Slišimo vas glasno in razločno.
- Kako daleč nas bodo slišali? - To bomo izvedeli jutri.
Razumem.
So zbrani vsi fantje?
Ja, so.
OK, poslušajte.
Mislim, da morate spoznati resnico, tako kot jo vidim jaz.
Ta misija ni bila nikoli mišljena kot uspeh.
To je...
Če bi bili pošteni, bi nam to povedali.
Rečeno nam je bilo, da se ob tako velikem številu žrtev, nihče ne briga za umetnost.
In ravno v tem se motijo, ker prav za to se borimo,
za našo kulturo in naš način življenja.
Odstranite lahko celo generacijo ljudi,
njihove domove lahko požgete do temeljev, ampak še vedno se jim bo nekako uspelo vrniti.
Če pa uničite njihove dosežke in njihovo zgodovino,
potem je to enako, kot da ne bi nikoli obstajali.
Kot ostanki pepela.
In to je, kar Hitler hoče.
In ravno tega mu ne smemo dopustiti.
Se vidimo zjutraj.
Sedaj sem postal depresiven.
Rad bi nazdravil.
Uh-oh.
Am, mislim, da ste vi fantje vsi...
In ponosen sem, da sem član Varuhov zapuščine.
Ko se je vse to začelo, sem želel postati vojni pilot... Vojaški pilot.
Ampak slabo že vidim in tudi moj sluh ni več tako dober.
Samo na ta način se lahko vključim v to vojno.
Vem, da nisem član kakšne visoke družbe New Yorka
in tudi nisem dosegel takšnih uspehov kot vi, ampak...
Ampak mislim, da se vi počutite enako.
To je naš čas.
Moja država vam je hvaležna in hvaležen sem vam tudi jaz.
Jebeš Nemce.
Ampak ne mislim naših članov.
Na Varuhe zapuščine.
- Na dediščino. - Na Varuhe zapuščine.
Imaš kaj otrok?
Ja, dva. 12-letnega in 9-letnega.
- Fanta in punčko? - Dve punčki.
- Dve punčki, hmm. - Heh-heh, ja vem.
Vem.
Jaz imam sina.
17-letnega sina. On je...
Pridružil se je francoskim upornikom na severu.
Na severu?
- Ja - Tam je kar neprijetno.
Ja, kar neprijetno.
Težki časi.
Ja, težki časi.
Rad letiš?
Pariz!
Pareee!
Ali sem pozen?
- Zamujaš kakšne 4 leta. - Ha-ha-ha.
- Kako si, James? - Zdravo, René.
Koliko umetnin si uspel rešiti?
Državna zbirka je na varnem.
Ampak zasebne zbirke vse manjkajo.
Vsi zasebni zbiratelji?
Vse zbirke Židov, so z zakonom nelegitimne.
Goering je nakupoval na tem kraju.
In kam jih je odnesel?
V Nemčijo. V svoje domove.
Torej, René,
ameriška vojska bi vam rada pomagala pri vrnitvi teh zbirk.
Veseli me, da slišim te besede.
Kje začnemo?
Claire Simone.
Claire Simone?
Upal sem, da bova govorila o umetninah...
O ukradenih umetninah.
Ja?
Rad bi se vam predstavil. Moje ime je James Granger...
in sem skrbnik za mednarodno srednjeveško umetnost v...
New Yorku.
Vem kdo ste.
Torej veste, da bi rad pomagal.
Nič ne vem o tem.
Ali lahko prenehate govoriti francosko?
Ali katerikoli jezik pač govorite.
Veš, če ne bi bilo nas, bi ti sedaj govorila nemško.
Ne. Če ne bi bilo vas, bi bila sedaj že mrtva.
Ampak bi še vedno govorila francosko.
- OK. - Torej,
- kako vam lahko pomagam ukrasti naše ukradene umetnine? - Nisem zaradi tega tu.
- Tu sem zato, da vam jih pomagam vrniti. - Ja, da napolnite svoj muzej.
Rečeno mi je bilo, da ste bili med okupacijo v Jeu de Paume.
- Res je. - Zanima me, kaj ste videli tam?
Goering je tja prišel več kot 20 krat in vzel karkoli je hotel.
Kam so jih odnesli?
- Kdo ve? - Mislim, da vi veste.
Ah.
Govorili ste z Renejem.
Si bila tam ves čas?
Seveda. Sodelovala sem z okupatorjem. Ali niste vedeli?
Nemcem sem pomagala ukrasti naše umetnine.
In zato si sedaj tukaj?
Kaj pa vi mislite?
Mislim, da si sodelovala s francoskimi uporniki.
In mislim, da jih lahko prepričam, da te izpustijo.
Zakaj?
Ali veste kam so odpeljali umetnine?
Koga zanima? Mednarodnega skrbnika?
Vse umetnine smo naložili na tovornjak, ki je bil namenjen v Bruselj
skupaj z dvema duhovnikoma. Ampak Nemci so jih našli in vzeli.
Ali lahko govorim s tema dvema duhovnikoma.
Ustrelili so ju.
Če želimo najti te umetnine, moramo priti v Nemčijo pred našo Tretjo armado.
To je prioriteta številka ena, Preston. Razumeš?
Ne sme ostati pri nacistih.
Našli jih bomo.
Vem, da jih boste.
- Bodite previdni. - Ja, bomo.
Pravijo, da so freske
ene izmed najbolj zaželjenih kosov umetnosti.
Kako lahko to vse prebereš?
- Napisano je v angleščini. - Ja, to vem.
Samo nisem vedel, da pravzaprav znaš brati.
Psst!
Previdno.
Torej, Sam, kdaj si odšel iz Nemčije.
1938. Ja, star sem bil 13.
- Ali je šla družina s teboj? - Ja, moji starši.
Moj stari oče je ostal.
- V katerem mestu? - Karlsruhe.
Ja, saj veste, tam je en slavni muzej.
V njem je eden izmed Rembrandtovih avtoportretov.
Vidiš? Rojen si za člana Varuhov zapuščine.
- Nikoli nisem videl te slike. - Jaz tudi ne.
Ni nam bilo dovoljeno.
Stari oče mi je rekel, da zaradi tega, ker smo bili premajhni.
Potem je izbruhnila vojna,
in vsa Evropa je postala premajhna za Hitlerja.
Si se še kaj slišal s starim očetom?
Ne, že štiri leta ne.
Odpeljali so ga.
- Kam pa? - Dachau.
Hej, kako to deluje?
Kaj se dogaja?
Zgleda, da je nastal majhen problem.
Majhen.
Poslušaj ta predlog.
Mi odložimo svoje orožje.
Vi greste svojo pot.
Mi gremo pa svojo pot.
Brez kakršnih zamer.
Ne govori angleško.
Niti besede.
OK.
Ali boste samo sedeli?
Ja, zakaj se vsi ne usedemo na tla za sekundo?
OK.
V redu.
Shh, shh, shh.
OK.
Ne kadim.
- Vzemi cigareto. - Ne kadim.
Vzemi prekleto cigareto.
Mm.
John Wayne.
Ali ga ne bomo aretirali ali kaj podobnega?
Nikamor ne gre.
Kaj so vzeli?
Kipec Charlemagna, svetišče z obleko svete Marije.
OK. Kako daleč proti vzhodu?
Enega poveljnika sem slišal, da je omenil mesto Merkers.
- Merkers? - Gospod, prosimo vas... do vas nimamo nobenih zamer.
- Tudi mi nimamo zamer do vas. - Poslali jih bomo nazaj, ne bomo jih obdržali.
Oče...
Pazi!
OK.
Torej, eden izmed nas ga bo zamotil,
medtem ko ga drugi onesposobi.
Zveni kot dober načrt.
Prav.
OK, jaz ga bom onesposobil.
Jaz ga bom onesposobil.
- Ti imaš družino. - Ti tudi.
OK, ti ga zamoti, jaz pa bom poskrbel za njega.
V redu.
Še nikoli nisem koga ustrelil.
- To je povsem lahko. - Ti si že?
Ne, bom pa sedaj.
OK, jaz bom streljal, ti pa pojdi.
Whoa, whoa, whoa!
Sranje.
- Bolje, da to zadrživa zase. - Ja, mislim da bo tako najbolje.
Dober večer. Kje je vaš poveljnik?
Polkovnik Langton, gospod. Odvedel vas bom do njega. Sledite mi.
Želim govoriti s polkovnikom Langtonom.
Langton je tukaj, poročnik.
Donald Jeffries. Kako ste? Vas smem zmotiti za trenutek?
Vam smem ponuditi konjak?
Lahko mi ponudite, ampak ne hvala.
Ali imate slabe novice?
Sploh ne, gospod. Le upal sem, da mi uspe priti v mesto.
- Katero mesto, Bruges? Zakaj? - Bruges.
Polkovnik, moje naloga je, da zaščitim umetnost, ker ko bo konec te vojne,
moram poskrbeti, da od umetnosti sploh še kaj ostane.
V katedrali v Brugesu se nahaja Michelangelova Maddona in otrok,
ki je njegov edini kip, ki je prišel iz Italije v času njegovega življenja.
In če je le možno, bi rad videl, da jutri še vedno tam stoji.
Vaša naloga je res nenavadna, poročnik.
Imamo dobre novice. Ne gremo v Bruges.
Pogodili smo se z našim majorjem.
Ne bomo napadli mesta, ker ga Nemci zapuščajo.
Nadaljevali bomo z boji zunaj tega mesta.
Če jih bomo uspeli dohiteti. Bežijo res neverjetno hitro.
Ali ste videli to, polkovnik?
Ob svojem umiku so Nemci uničili Firence.
Enako bodo storili z mestom Bruges.
Ne, poročnik, tega ne bodo storili. To ni Italija.
Vojna se bliža koncu. Ti Nemci se le želijo vrniti domov.
Uničili niso nobene francoske vasi. Trenutno so na begu.
- Dovolite mi, da postavim vsaj stražo... - Nemci nimajo časa.
Nimajo eksploziva, niti prekletih tankov.
Ne, ne bom tvegal boj za vsako ulico. Spoštovali bomo naš dogovor.
Ko prispemo v Bruges, takrat lahko dokončate svoje delo v katedrali. Ste razumeli?
Razumem.
Še kaj drugega?
Ne, gospod. Hvala vam.
Ali kdo od vas govori angleško?
Ali ste katolik, poročnik?
Sem nocoj.
Dragi oče.
Morda te bo ganilo, ko boš slišal o mojih številnih dogodivščinah s temi vrlimi možmi.
To te bo spomnilo na najino iskanje zaklada, ko sem bil še deček.
Ampak namesto piščalke ali vrh hriba,
so tu naše nagrade Rembrandt in Ruben.
Čudno se mi zdi, da se na kraju, kjer je smrt vsepovsod prisotna,
še nikoli nisem počutil tako živega.
Moje misli letijo skupaj z govoricami,
te ulice so lahko priča dolgemu potovanju Madonne do Pariza
in njenem zmagoslavnem povratku od padcu Napoleona.
Skoraj lahko vidiš njeno dlan, ki se nežno oklepa otrokovega telesa,
kot da ga je hotela zaščititi pred usodo, ki je vedela, do bo nekoč prišla.
Vem, da se moja prizadevanja v času vojne zdijo nepomembna
in mogoče tudi so.
Ampak ostajam odločen in jasen v svojem prepričanju,
da veliki dosežki umetnosti nikoli ne morejo pripadati posamezniku.
Vsaj ne v duhovnem smislu.
Madonnin kip ja lahko tako moj, kot je bil tudi od Napoleona.
In njena dlan me nežno brani pred usodo, ki bo nekega dne prišla.
Oče, vem da sem bil veliko razočaranje.
Pri zaščiti ranljivega,
moji grehi so veščine, ki sem jih našel v praznjenju steklenic
in ne dejanja, ki bi škodovala tebi.
Že dolgo hrepenim po priložnosti,
da bi se zopet vrnil kot ponos, kakršen sem nekoč bil v tvojih očeh.
Mogoče ti lahko tukaj vzbudim ta ponos.
Tukaj po stopinjah naše Madonne.
Postal sem skromen, hvaležen,
hrepenim po toplem domu
in počitku.
Potrebujem dober počitek.
Pisal bom, ko bom lahko.
Lep pozdrav in srečno. Donald.
Poskrbite, da to prispe do njegove družine.
Prav.
Hvala vam.
Poročnik, rekel sem mu naj ne gre ampak se ni postil prepričati.
- So vzeli Madonno? - Tako je.
No, bolje da jo pridobim nazaj.
Kaj je novega?
Župnik nam je predal mesto Merkers.
Mogoče so tu skrivali nekaj umetnin.
- Merkers? - Ja.
- M-E-R-K-E-R-S. Merkers. - Razumem.
- Je kaj novic o Grangerju? - Zaenkrat še ne.
Tukaj bo postal še pravi pekel. Ne bodo nas spustili skozi.
Počakati moramo v St. Vithu.
Dobimo se tam.
Presneta reč, ki se je zgodila Donaldu.
Res presneta reč.
- Kaj pomeni vse to? - Človeška življenja.
Čigava življenja?
Židov.
Odšli so.
Dobro se znajdeš.
Vohun sem, si pozabil?
Ne bodo se vrnili.
No, Claire, moja naloga je najti umetnine in jih vrniti nazaj.
In to zgleda dober kraj, kjer bi začeli.
Pozor vse osebje. Priskrbeli vam bomo
dodatne zimske plašče...
# Vedno raniš #
# Tistega, ki ga ljubiš #
#Tistega, ki ga nikoli ne bi smel raniti #
# Vedno vzameš #
# Najlepšo cvetlico #
Oh, to je dobro. To je res dobro.
# Dokler listi ne izpadejo #
# Vedno uničiš #
No, če to ni pa že višek.
Čeprav smo sredi vojne pa to ne pomeni, da ne smem dobro jesti.
# Spomni se #
# Če jaz podležem #
Mm!
Kaj je to?
Pozdrav od doma.
Hm.
Morda bomo morali zaseči gramofon.
OK.
# Tistega, ki ga ljubiš #
# Tistega, ki ga nikoli ne bi smel raniti #
# Vedno vzameš #
# Najlepšo cvetlico in jo zdrobiš #
# Dokler listi ne izpadejo #
- Doktor! - Gospod.
- Tukaj ga položite. - Našli smo ga
na robu ceste.
Zadeli so ga v trup. Krvavi iz noge. Rano smo mu zavili.
Slecimo mu majico, da vidimo kako resna je poškodba.
Vse bo še v redu, fant. Dali ti bomo malo morfija.
Lahko prinesete morfij?
- Kako mu je ime? - Ne vem.
# Ker te ljubim bolj kot vse na svetu... #
Hej, dedek. Vesel in srečen božič.
Tukaj imam par majhnih pošasti, ki te želijo pozdraviti.
Recite "srečen božič, dedek."
- Srečen božič, dedek. - Srečen božič, dedek.
OK, si pripravljen?
# Zaželi si #
# vesel in srečen božič #
# Naj bo tvoje srce brez skrbi #
# Saj od sedaj naprej #
# Bodo vse težave daleč od oči #
# Zaželi si vesel in srečen božič #
Sedaj lahko odstranite obvezo, poročnik.
# Posveti se svojemu božičnemu obrazu #
# Saj od sedaj naprej #
# Težave ne bodo bile več na tvojem izrazu #
- Ali bo z njim vse v redu? - Ja, vse bo v redu.
Ali greš lahko po kaplana? Joe, lahko prineseš malo morfija?
Jaz grem po kaplana.
# Dobri zlati časi #
# Ki so že davno minili #
# Iskreni prijatelji, ki ste nam najdražji #
# Zberite se okoli nas #
# Ponovno #
# Čez nekaj let bomo združeni #
# Če nam bo usoda naklonjena #
# In najsvetlejše zvezde #
# Zapisane na nočnem nebu #
# Zato si zaželimo naj #
# Da srečen in vesel božič #
# Bo sedaj #.
No, kaj za vraga se boji?
Boji se, da jih bomo zaplenili, tako kot Rusi.
Rusi so zaplenili umetnine?
Izgubili so 20 milijonov ljudi, Frank.
Ustanovili so Zbirateljsko brigado,
ki išče in zbira vse ukradene umetnine. Nato delajo popravke.
"Trophy brigade. " (Zbirateljska brigada). So pa našli prepričljiv vzdevek.
Podobno kot Varuhi zapuščine?
Dobil sem pismo od Donaldovega očeta.
Pravi, da naj bom ponosen, ker pomagam Donaldu povrniti dostojanstvo.
Ne počutim se prav nič ponosnega.
Sprašuje me, če sem našel kipec Madonne. Jaz pa ne vem niti kje bi začel iskati.
Najprej moramo izvedeti vse, kar Claire ve, James.
Blizu sem, Frank.
OK.
In sedaj imamo Ruse.
Nemce naložite v tovornjak.
Dajte jim nekaj kruha.
Previdni bodite s temi slikami.
Dotikate se lahko samo okvirjev.
Okvirje lahko nadomestimo.
Ali veste kaj je to?
- Ne. - To je pisni dokument. "The Nero Decree."
Napisal ga je Hitler in tudi podpisal.
V njem piše, da morajo vse uničiti, če Hitler umre ali Nemčija kapitulira.
Čisto vse.
Kam so odnesli umetnine?
V Nemčijo.
Ali razumeš, da sem tu, da vam pomagam?
Ja, razumem, ampak niste v Nemčiji.
- Tam so moji možje. - vaših ljudi ne poznam.
Nekoga morate najti, kateremu lahko zaupate.
Da, James, vi mi povejte komu lahko zaupam.
Kaj se kuha?
Uši.
- Imenuje se 'Nero Decree.' - Kaj?
Granger ga je dobil iz vlaka, ki je bil z umetninami namenjen v Nemčijo.
Piše, da če Hitler umre...
morajo uničiti vse mostove, železniške povezave, arhive, umetnine.
Jezus.
Torej predvidevamo, da je večina umetnin v mestu Siegen.
Vemo, da so jih prevažali skozi mesto Siegen in Merkers.
- To je veliko umetnin v le dveh mestih. - Kaj to ješ?
- Domače meso. Boš malo? - Ne.
Garfield, recimo, da gresta ti in Jean-Claude v mesto Merkers.
In potem gremo v mesto Siegen.
In upajmo, da medtem nihče ne ubije Hitlerja.
Nikoli si nisem mislil, da bom to kdaj rekel.
Nato se dobimo vsi skupaj v Nurembergu.
Oh. Oh, Bog.
Ow.
- To zgleda res boleče. - Saj tudi je.
Zelo boleče, ja.
Vi ste torej umetniki, heh?
Ne, mi smo zbiratelji iz New Yorka. Ja, ta človek je arhitekt.
Oh, ha, ha.
Vedno sem si želel videti New York.
Najveličastnejše mesto na svetu.
- Ste že kdaj videl Munich? - Ne.
Ampak ga bomo videli kmalu.
Kaj je rekel? Kaj to pomeni?
Rekel je, da me ne delaj jeznega.
- OK, OK. Pojdimo. - Ow!
Jaz... Jaz imam nečaka, ki je študiral umetnost v Parizu.
Ja, živi nekaj milj stran od tukaj. On bi vam lahko pomagal.
Ali je vojak?
Bil je vojak, heh, heh, tako kot vi. Drugače pa je dober fant.
Oh. Prepričan sem, da ste vsi nedolžni.
OK, OK, reci: Ah!
Torej, kako dolgo ste bili v Parizu?
Ste tudi študirali v Parizu?
Da, dve leti. Skupaj z ženo sem zapustil Pariz.
Hmm.
- To so čudovite slike. - Kar mislite si. So samo kopije.
CĂ©zanne. Renoir.
Dobre so.
Torej, kje ste študirali umetnost?
Harvard.
Društvo sodobne umetnosti.
Iščejo zgodovisnke primerke. Zaščititi hočejo koščke zgodovine.
V času vojne je to posebna čast.
Predvidevamo, da je SS vzel veliko primerkov umetnin
iz Francije in jih sedaj nekje skrivajo.
Ja, rekel sem jim, da jim boš najbrž lahko pomagal, Hermann.
No, nisem bil SS. Bil sem vojak, tako kot vi.
Če vam lahko pomagam kakorkoli...
Ali poznate zbiratelja z imenom Rothschild?
- Rothschild. - Imel je eno izmed največjih zbirk umetnin
- na svetu. - Ali je Francoz?
- Žid. - Ne. Ne poznam ga.
Uh...
Ali vaša žena govori angleško?
Ne, ne.
Dobro.
Na zadnji strani Cézanne
piše Rothschild.
Bilo je darilo.
In Renoir tudi?
Heil Hitler.
Heil Hitler!
Heil Hitler.
Hej, vojak.
- Kje je mesto Siegen? - V njem se nahajate, poročnik.
Moralo bi biti na tem ovinku.
Ah, kdo za vraga ve?
Lahko, da je naslednje križišče.
Če pridemo do cerkvenega stolpa pomeni, da smo šli že predaleč.
Kaj ti misliš?
Mislim, da ne bi smeli nadaljevati po tej cesti.
Stop, stop, stop. Počakaj, počakaj, stop, stop, stop.
Poglej tega.
Pravi lepotec.
To je rojeni tekač.
Hej, moj prijatelj.
Nič nimam zate.
Ponudi mu cigareto.
Boš cigareto?
Zgleda, da ne kadi.
Jean-Claude?
Aah!
Presneto. Presneto.
Ustrelili so me! Kam so me zadeli?
Jezus Kristus.
Krvavim kot iz pizde.
Beden način, da tako izgubiš življenje.
Sranje, merde!
Pomagajte! Pomagajte mi!
Prosim!
Ko smo pričeli s to misijo,
nas je obdajal dvom,
če se lahko dejansko okličemo za vojake.
Ali res tvegamo toliko kot naši mladi fantje, ki se borijo in umirajo?
In mislim, da je bilo vprašanje na mestu.
Garfield, drži tole. Moja žena mi ga je podarila.
Nočem, da se zamaže s krvjo.
Jean-Claude, primi tole takoj.
Nič več nismo le opazovalci vojne.
Aktivno smo v njo udeleženi
in izpostavljeni enaki bolečini, kot vsi ostali vojaki.
Ob izgubi Donalda Jeffriesa smo si zaslužili pravico do uniforme.
In sedaj smo izgubili še enega člana.
Na začetku sem vam govoril, da noben košček umetnine ni vreden vašega življenja.
Ampak ti zadnji meseci so me prepričali v nasprotno.
To je naša zgodovina, ki ne sme biti ukradena ali uničena.
Moramo jo častiti in občudovati, prav tako kot ta pogumna moža.
In sedaj dolgujemo njima, da dokončamo našo nalogo.
Walter, pojdi proti glavnini naše vojske in si odpočij.
Nato se s tabo dobimo kasneje.
Če vam je prav, bi rad zaključil s tem.
Tako bo tudi v redu.
Prav, poglejmo kje se nahajamo.
- Stokes? - Ja.
To sem dobil od SS častnika. Nahajal se je v Parizu. To je njegov zemljevid.
Imel je kmetijo polno ukradenih umetnin.
Ne razumem. Siegen, Siegen.
Bili smo tukaj, kjer ni nič. Merkers.
Merkers.
To niso poti vlakov.
- Ali so letališča? - Ne.
Bernterode, Salzburg.
Gospod, to ni Salzburg.
"Salz" pomeni sol. To je rudnik soli.
Kalij je "potassium."
Vsako mesto ima zraven simbol.
Bernterode je rudnik kalija. Merkers, rudnik soli.
Altaussee, rudnik soli.
- Siegen... - Baker.
Ah.
V mestu Siegen je rudnik bakra.
Včeraj smo našli 16.000 kosov ukradenih umetnin,
ki so bile zakopane v nemškem rudniku bakra.
Zgleda, da so nacisti bolje skrbeli za te slike, kot pa za ljudi.
O kipu Madonne, ki je Donnija stal življenja, ni ne duha ne sluha,
ampak mogoče bomo imeli več sreče v naslednjem rudniku, v mestu Merkers.
Tvoji ukazi premestitve so zaupni.
Potrebujemo vas tukaj, ker smo izgubili tako Jeffriesa kot tudi Jean-Claude.
Srečno pot.
Vam smem ponuditi kavo?
No, nisem prepričan.
Skoraj vas nisem prepoznal.
Moji lasje?
Ne, samo... Nisem še videl vašega nasmeha.
Torej, James, April je končno tu v Parizu. Ali še niste slišali?
- Pišejo pesmi o tem. - Aja, kaj res?
Nakupujete za svojo ženo?
- Za mojo ženo? - Vsaka ženska obožuje francoske parfume.
Tudi francoske ženske?
Še posebej francoske ženske.
Ali pišete svoji ženi vsak dan?
Ne.
Ji pa pišem.
Ali ste dober mož?
Rad sebe tako vidim, ja.
Veliko poročenih moških je ponoči v Parizu
odzunaj.
No, saj je vojna.
In to je vendar Pariz, kajne?
Sardele.
Krekerji.
In neko meso v konzervi.
- Ali imaš zabavo? - Ne.
Ne, zbiram vse potrebne reči.
Včeraj zvečer sem dobil nove ukaze.
- Mm. - Namenjen sem na vzhod.
V Nemčijo?
Merkers. Tam se nahaja rudnik. Tam se dobim tudi z mojimi možmi.
Pravkar sem prebrala novico o njih.
Našli so umetnine.
Veliko umetnin.
In so jih tudi vrnili.
No, kar so lahko. Še vedno ne vemo komu pripadajo ostale umetnine.
Kdaj odidete na pot?
Zjutraj.
Torej lahko danes praznujeva.
To je moj naslov.
Ti prinesi meso v konzervi. Jaz pa prinesem vino.
Kako naj se oblečem?
Formalno, seveda.
Tako sem tudi mislil.
Nisi se šalila.
Mm. Nikoli se ne hecam.
To je najboljše kar premorem.
Lahko natočiš vino?
Kupil sem par stvari. Kupil sem malo sira,
nekaj kravjega sira in rogljiče.
Zelo francosko.
Skuhala sem kokoš.
- Kokoš? - Da.
Kmalu bo pripravljena.
Izvoli, obleci tole.
Veš, če v Franciji,
dobiš povabilo na formalno zabavo,
se moraš temu ustrezno obleči.
Ujema se z barvo mojih oči.
V tem primeru pa jo lahko obdržiš.
- Rosenberg. Goering. - Mmmm.
Lohse. Von Behr.
To so ključne osebe v ERR (Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg).
Ekipa zadolžena za posebne naloge.
Začeli so leta 1940 z zbiratelji židovskega porekla.
Vidite Stahla?
SS-ov kmetovalec.
Kmet.
Tukaj je z Goeringom.
Kjer pregledujeta ukradene umetnine preden jih pošljejo naprej v Nemčijo.
Večino umetnin so najprej fotografirali in nato odnesli.
In Hitlerju so poslali albume s fotografijami ukradenih umetnin.
In dela modernih avtorjev, kot so Picasso, Klee,
- Da. - Max Ernst,
so preprosto zažgali za hišo.
Na stotine slik.
Mislite, da se te slike nahajajo v rudnikih?
Ne.
Ne, te ne.
To je vse kar imam, James.
To je moje življenje.
Razumem.
Tu je vsak košček umetnosti, ki je šel skozi muzej Jeu de Paume.
Shranila sem vse manifeste, potrdila, pisma za vsak kos posebej.
Komu je pripadal, kdo ga je vzel, kje so ga vzeli.
Vsak kos sem označila z eno barvo, da se ujema s tem arhivom.
Jezus Kristus.
Zaupam ga v tvojo last.
Sedaj je postal tvoja odgovornost.
Razumem.
V bavarskih Alpah se nahaja grad, Neuschwanstein.
Večino umetnin se nahaja tam.
Hvala vam, Claire.
In ko prideš tja, jim povej, da jih pozdravlja Claire Simone.
Storil bom tako, kot si mi naročila.
Zmanjkalo mi je vina, ampak imam pa še konjak.
Moral bi iti.
Lahko ostaneš.
To je Pariz, veš?
Obožujem svojo kravato.
Zdravo, fantje.
No, pozdravljen!
- Dobrodošli nazaj. - Dobrodošli nazaj, gospod.
- Lepo vas je videti. - Kako je bilo na počitnicah?
Kje je Stokes?
Ni je tukaj, kajne?
Kdo?
Madonna.
Ni je ne tukaj ne v mestu Siegen.
Enkrat se bo že nekje pojavila.
Nisem tako prepričan.
Donald je bil zelo ponosen na naše poslanstvo.
Ponosen, da je bil lahko del tega.
Nikoli ne bo obstajal tisoč-letni Rajh.
Niti Očetnjava.
Niti Fuhrer Muzej.
Če sta Jean-Claude in Donald k temu nekaj prispevala, no,
mislim, da je tako še najbolje.
Imam še nekaj nedokončanih poslov.
Našli jo bomo.
Ja.
Res si je želel vsega.
Hotel je vse.
- Vojak, kaj pomeni tisti znak? - Uh, skladišče.
- Poglej, če se nahajajo tam sveče. - Da, gospod.
Je vse v redu?
Sam?
Zakopano okoli 365 metrov pod zemljo,
v rudniku soli v mestu Merkers, Nemčija,
so naši učenjaki odkrili 100 ton zlatih palic,
kar je celotna rezerva Nemčije.
To je gromozanski udarec Hitlerju. Vsekakor dobre novice
in čestitke generalom Pattonu, Bradleyu in Eisenhowerju.
Vojski ni veliko mar do umetnosti,
ampak na zlato so pa nori, kot sam hudič.
General Patton, kaj nameravate narediti z zlatom?
- Vojak, pomagajte mi. - Da gospod.
Mislim, da te še nisem ustrezno predstavil.
Sam, to je tvoj sosed, gospod Rembrandt.
To povej svojemu dedku, ko ga vidiš.
Veseli me.
Hej, priskrbel sem nam par tovornjakov.
Ali naj vprašam kako?
Veliko dokumentov. Zgleda, da so jih hoteli zažgati.
To je kup neuporabnih stvari. Stara šara.
- Hej, Stokes? - Ja?
- Lahko prideš sem za trenutek? - Ja.
- Za kaj se gre? - Stoj, stoj.
Stoj. Zgleda, da sem stopil na mino
nekakšne vrste.
- Zakaj si to storil? - Bil je dolg dan.
- Ne premikaj se. - Enkrat se bom moral.
- Campbell, Garfield, pridita sem! - Kaj bosta storila?
- Arhitekta sta. - Torej se spoznata na eksploziv?
- Na izbiro imaš to ali pa Savitza. - Kaj?
Fant, kaj je vroče tukaj notri.
Vsi ostanite na svojih mestih.
Zgleda, da poročnik stoji na neeksplodirani mini.
Zakaj si to storil?
- Tudi jaz sem ga to vprašal. - Ja, res me je.
No, enkrat boš moral...
- stopiti dol iz nje. - No, enkrat že, ja.
In ali je mina tako poškodovana od ognja, da je že neuporabna...
Kako verjetno je to?
Zelo verjetno.
Ampak, če pa ni, potem bo najverjetneje prišlo do
kar velike eksplozije.
- Koliko si težek? - Uh, 80 kg.
V osnovni šoli sem imel 80 kg.
Kaj pa sedaj?
Torej, če smo vse prav storili, bi moral le še stopiti z nje.
OK, no, kaj pravite, če bi se vi kar odpravili proti izhodu?
Mislim, da se bomo še malo zadržali in ti delali družbo.
To ni potrebno, Frank.
Mislim, da je. Kaj pravite fantje?
Jaz ne grem nikamor.
Jaz bom ostal tukaj.
Ja, naj gre k vragu.
OK, James, tako bo.
Torej...
če kljub majhnim možnostim to mino raznese in vse nas zraven...
mi je bilo v čast sodelovati z vami.
- Enako tudi meni. - Se strinjam.
OK, štel bom do tri, ter nato stopil z nje.
- Dobro. - Vzemi si čas.
Ena...
- Presneto. - Sranje.
- Kaj se je zgodilo z dva in tri? - Zgrabila me je panika.
Sem rekel, da bo zatajila.
Picasso.
Je to zlato?
To so zobi.
To je Rodin.
Altaussee!
Del oltarja iz mesta Ghent se nahaja v rudniku v mestu Altaussee.
Kaj?
- Točno tukaj je. - Kaj si našel?
- Sam, pomagaj nam! - Kaj je to?
Tja je bilo pospravljeno eno leto nazaj.
- Kako to veš? - Ker po tem ni nič več zapiskov.
Še vedno se nahaja tam.
Bi ga rad šel iskat?
Tisti Claire daj en velik poljub.
To bi ji bilo všeč.
Hej, vodnik, radi bi prišli do Altaussea.
Nadaljujte po tej poti.
- Kam ste pa vi fantje namenjeni? - Domov.
Nemčija je kapitulirala. Vojne je konec.
- Brez heca? - Ja.
Ali ne bi morala biti parada ali kaj podobnega?
Najbrž ne v Nemčiji.
Ja, imaš prav.
Jezus Kristus, razstrelili so rudnik.
- Je še kak drug vhod? - Še dva, ki pa sta tudi razstreljena.
Tu so skladiščili orožje in nato vse razstrelili.
- Kdo je to ukazal? Saj je vojne konec. - Vprašajte njega.
Ujeli smo Krauta in Wegnerja, ki sta se skrivala v mestu.
Sam, Savitz, poiščita domačine in priskrbita načrt rudnika.
- Walter in jaz bova pregledala vhode. - OK.
- Pridite. - Stotnik,
- ali lahko govorim s Krautom? - Seveda lahko.
- Imaš cigarete? - Ja.
Hvala.
- Rečeno mi je bilo, da govorite angleško. - Da.
- Bi želeli cigareto? - Ne kadim.
Rad bi vam zastavil nekaj vprašanj.
Se mi je zdelo.
Zakaj ste razstrelili rudnik?
Kaj je bilo v rudniku?
Mislim, da sol.
- Veš, da je vojne konec. - Čestitam.
Verjamemo, da se v tem rudniku nahajajo umetnine,
katere smo do sedaj iskali.
Ali ste jih odnesli ven?
Kaj mi boste ponudili za moj odgovor.
Kot ste rekli, vojne je konec.
Sledil sem ukazom. Nisem zagrešil nobenega zločina.
Po navodilih Ženevske konvencije me bodo spustili in poslali domov.
Rečeno mi je bilo, da si pred tem vodil eno izmed tistih taborišč.
- Kdo vam je to rekel? - En majhen ptič.
- Saj niste Žid, kajne poročnik? - Nisem.
Torej bi se mi morali zahvaliti.
Veš, jaz tudi ne kadim.
Moj prvi cigaret.
Ampak, mm...
Rad bi si zapomnil ta trenutek.
Kmalu bom šel domov.
Imam lepo stanovanje v New Yorku, na zgornjem zahodnem delu mesta.
Na koncu ulice je ena majhna restavracija, ki se imenuje Sid.
Vsako jutro,
grem tja na skodelico kave in žemljo,
ter berem časopis.
Vsak dan razmišljam o tem. To bo takoj prvi kraj kamor bom šel, ko se vrnem v ZDA.
Tam bom sedel, jedel eno dobro žemljo s popečeno čebulo
in bral majhen članek v New York Timesu, stran...
18...
kjer bo pisalo, da so tebe in polkovnika Wegnerja obesili
za vse zločine, ki sta jih zagrešila med vojno
in zakopana bosta v neoznačenem grobu.
Potem bom pomislil na moj cigaret...
in tudi nate, kako sediš s tem neumnim izrazom na obrazu.
Potem bom spil kavo,
in pustil časopis Sidu, da bo lahko vanj zavil kakšno ribo.
In nikoli več ne bom pomislil nate.
Si prepričan, da ne bi vzel cigareto?
Nemci niso razstrelili rudnika! Razstrelili so ga lokalni rudarji!
Izvedeli so za načrte nacistov, zato so zasuli vhode v rudnik.
- Lahko začnemo kopati. - Koliko časa nam bo to vzelo?
Dan ali pa dva, če nam pomagajo te rudarji.
Morali bi pohiteti. Ukaze imamo, da se nocoj umaknemo s tega področja.
- Kakšne ukaze? - Iz samega vrha naše vojske.
To območje bo pripadlo Rusom. Pravkar napredujejo proti jugu.
- Najbrž bojo jutri že tu. - Jutri?
Mogoče še prej.
Imate kaj eksploziva?
Pa začnimo! Vsi se umaknite!
Morda bi moral jaz to narediti.
Se spoznaš kaj na eksploziv?
Prav nič.
OK.
Ena nam manjka. Eno smo izgubili.
- Ne me imeti za norca. - Manjka nam ena prekleta slika.
Fantje, bolje, da se odpravimo, razen če govorite rusko!
To območje smo že vso preiskali.
Nismo še pogledali tukaj.
- Ja smo. - Nismo še pogledali tukaj.
Tukaj se nahajamo sedaj. Priti moramo pa sem.
To je to.
Ne, tu se nahajamo sedaj. In tukaj še nismo iskali.
Bili smo tukaj, šli smo tudi tukaj. Kam še nismo šli?
Nismo še šli sem in tjale.
Ja, moramo še... To, to.
- Mi lahko pomagaš? - Kaj?
Zelo me boš pogrešal, ko bo vsega tega konec.
V to pa dvomim.
OK.
Sedaj si želiš, da bi te tisti Nemec ustrelil.
Res je.
- Pojdite stran od tod, ne šalim se. - Odločil sem se, da grem s Stokesom.
Takoj pridem, stotnik!
Stokes!
Frank, oditi moramo!
Stokes!
Poberimo se od tod.
Hej.
- Hej, hej, oditi moramo. - Pomagaj mi.
- Ne, ne, Frank, oditi moramo. - Pomagaj mi.
- Presneto. - Dajmo, pomagaj mi.
- Presneto. - Stokes!
Granger!
Jezus.
- Pobrišimo jo od tod. - Pomagajta nama.
- Presneto! - To je malo prej že rekel.
Res sem.
To lahko dodate na zelo dolg spisek Hitlerjevih neuspehov.
Poskusil je vzeti nekaj, kar nikoli ne more postati njegova last.
Zgodba našega življenja, ki je naslikana na platno ali vklesana v kamen.
Z Rusi tesno za našimi petami,
smo zapustili Altaussee skupaj s 3000 kosi umetnin,
vključno s kosom oltarja iz mesta Ghent in Brugesovo Madonno z otrokom.
Nekaj pa smo vendarle pustili našim ruskim prijateljem,
kar lahko odnesejo nazaj v Leningrad.
Odpravili smo se proti severozahodu. Savitz in Campbell sta odnesla kos oltarja v Belgijo.
V Bruslju je bil postavljen na ogled, nato pa so ga vrnili nazaj v kapelo...
v St. Bavo.
S poročnikom James Grangerjem na čelu,
so našli še nekaj kosov francoskih umetnin v gradu
na Bavarskem in jih vrnili v Pariz.
Hvala vam, James.
Vse od slik do kipov,
tapiserije, celo nakit, vse je bilo vrnjeno.
To je bila največja zasebna zbirka umetnin na svetu.
Našli smo tudi 5000 cerkvenih zvonov,
300 tramvajev, 3 milijone knjig
in na tisoče Svetih zapisov židovstva.
Gledano v celoti, številke so gromozanske.
Našli in vrnili smo več kot 5 milijonov kosov umetnin.
Še vedno pa manjka veliko znanih umetnin.
Kot na primer Rafaelov portret Mladega moškega.
In z vašim dovoljenjem, bi ga rad še naprej iskal.
No, poročnik, dovolite mi, da se najprej pogovorim s sekretarjem Stimsonom tukaj
- in potem vam bom odgovoril. - Hvala vam, gospod.
In ste imeli kaj izgub na tej misiji, poročnik?
Da, gospod, izgubili smo dva moža. Francoza z imenom Jean-Claude Clermont
in angleža z imenom Donald Jeffries,
ki je izgubil življenje pri reševanju Brugesove Madonne in otroka.
Poročnik Stokes, imam eno vprašanje.
- Omenili ste Madonno. - Da, gospod, Brugesova Madonna.
- Naredil jo je Michelangelo, kajne? - Da, gospod.
- In zaradi nje ste izgubili enega moža. - Donalda Jeffriesa.
Mislite, da je bilo to vredno, za kos umetnine?
Mislite, da bi Jeffries rekel, da je bilo vredno, če bi lahko spregovoril?
Če bi lahko spregovoril...
mislim, da bi to tudi potrdil.
No tako torej, kaj pa vi, poročnik?
Vi ste bili vodja in to je glavno bistvo te zadeve.
Mislite, da se bo čez 30 let
še kdo spominjal imena mož, ki so umrli za kos umetnine?
Ja.
- Si pripravljen? - Ja.
- Poberiva se od tod. - OK.
Prevod: JAni
Tehnična Obdelava: MGM