U 11. veku, Evropa je bila gomila feudalnih državica
rasprostrtih od Mediterana do obala Severnog mora.
Moćne vojvode su imale kontrolu nad
životima i smrću svojih primitivnih podanika.
Jedan od njih, vojvoda Vilijem od Genta je držao obalnu oblast Normandije.
Da bi zaštitio močvare i baruštine problematičnog dela svoje teritorije,
vojvoda je poslao grupu ratnika predvođenu njegovim
najvernijim vitezom, Krisagonom de la Kruom.
Taj Normanski ratni gospodar je bio zadužen
da sprovodi vojvodinu volju nad vazalima
i štiti njihova naselja od pljačkaša iz Frizije
koji su prelazili vode da haraju i pljačkaju.
RATNI GOSPODAR
Hej! Vi u usamljenoj kuli!
Odavde do mora i dalje, sve je naše!
Moje.
Odavde do mora, bili smo hodočasnici ka ničemu i stigli smo.
Šta je bilo, Drako?
Boli te stomak? -Da, gospodaru.
Šta je, brate? Šta si očekivao?
Šta god ti želiš. Tvoja želja je za mene zapovest.
Za sebe ništa ne očekujem.
Zabačeno i tmurno mesto.
Ipak, moje je.
Dao mu ga je lično vojvoda.
Imanje koje nijedan čovek u celom hrišćanstvu nije želeo.
Ja ga želim. -I imaš ga.
I držaćeš ga, brate, kao što je Gospod držao Izrael.
Ovo mesto ima dimenzije jeresi.
Alarm. -Pljačkaši sa mora.
Frizijski pljačkaši... opljačkali su selo.
Sada vode žene na brodove!
Na brodove! Brže!
Seljačke svinje!
Idemo, brže!
Napad! -Normani! Normani!
Oče!
De la Kru... -Ti!
Frizijski koljaču! Tebe želim!
Krvav si, Krisagone.
Imao sam ga, Drako.
Imao sam ga u šaci i izgubio sam ga.
Nema nikog vrednog otkupa?
Samo je jedan princ Frizije.
Znači, dovode svoja derišta da uče kako se ubija.
Evo ti lekcije, dečače.
Zadrži ruku, Borse. Daj ga meni.
Zašto? -Napraviću paža od njega.
On će biti paž, a ja ću biti gospodar.
Ubošće te ovime.
Gde je takav prljavi klinac sa broda mogao da ukrade ovakav bodež?
Ti si starešina sela? -Zovem se Odins.
A ovo je moj sin, Mark.
Uzeo si to od Frizijaca? -Da, gospodaru. U borbi.
Gde su ljudi iz garnizona? -Nema ih, gospodaru.
Kako to misliš? Ubijeni su?
Mislim, nema ih. -A upravnik? Mrtav?
Sinoć je bio veoma živ.
Mislim da smo dobili pravog gospodina umesto onog upravnika u kuli.
U čemu je razlika? -Ovaj nas je spasio.
Ovaj može isto i da nas besi. -Mogao je i onaj.
Ovaj na to ima pravo. -Ali je i veliki vitez.
20 godina je ratovao, reče mi sveštenik.
Boga mi, jeste.
Naš gospodar, možda, ali ne i naš vlasnik.
Niti vlasnik kamena i drveća.
Dobar dan, gospodaru. -Dobar dan, oče.
Ser Krisagon de la Kru?
Ugo de Buljon, gospodaru. Sluga Božji.
Moje stado. Vaši vazali.
Prosti ljudi, ali bogobojažljivi na svoj način.
Ovde su pre Cezarovih dana bili Druidi.
Samo deca koja su prihvatila u svojoj nevinosti
običaje svojih predaka.
Običaji đavola, svešteniče! -Nije tako, gospodaru.
Nije tako?
Ko bi rekao da ta bezlična stvorenja mogu zavarati sveštenika.
Oh, nisu bezlična.
Svi su mi isti.
Daj da priđem bliže, da ga dodirnem.
Ona kapija nije zaštićena.
Uopšte nema zaštitu.
Smrdi. Našao bih ovo i vezanih očiju.
Pljačkaši... -Smrdelo je i pre njihovog dolaska.
Moji ljudi su danas marširali 20 milja. Sada moraju u ovome da spavaju.
Gospodaru, kada je vojvodin glasnik javio upravniku za premeštaj,
postao je nekako... nemaran.
Znam ga sa dvora. I tada je bio nekako nemaran.
Pomalo smeten, bojim se.
Gde je sada, naš nemarni upravnik?
Nadajmo se da je u raju.
Ali sumnjam.
Vaše odaje, gospodaru.
Pa, uvek je jurio neku devojčuru do sena.
Bio je začaran.
Zaveo ga je đavo.
Ovi ljudi ovde imaju prastare običaje
u kojima je on možda bez razmišljanja uživao.
Drvo i kamen? Obožavanje đavola.
Ne, ne, ne. Proklinjao je đavola.
Ali žene je voleo.
Đavo voli da se maskira.
Svešteniče...
Kažete li da je bila veštica? -Veštica?
Sa belim cvećem?
Šta je ovo? -Svadbeni venac.
Dobro, svešteniče... bila je veštica ili nevesta?
Nevesta devica.
Upravnikova? -Seljanina.
Pobogu!
Pčela u cveću. Znak smrti.
Mora da postoji voljnih devojaka u ovom mestu za sve muškarce.
Zašto je uzeo devicu?
"Nemoj da im se zameraš, " reče mi vojvoda.
I njemu pre mene. A opet taj pohotni prokletnik...
Nismo mnogo izgubili što ga ubiše Frizijci.
Gospodaru, to nije bilo... silovanje.
Vidite, voleli su upravnika.
Ko ga je voleo? -Ovi ljudi ovde.
U stara vremena, posvećivali su venčanje
dajući nevestu na njenu prvu bračnu noć...
Borse! Spali ovaj krevet.
Đavoli! Đavoli.
Oh, da, da. Naše močvare ih privlače u velikom broju.
Svojim očima sam ih video.
Govorim od drugim đavolima. Frizijcima.
Oh, da, da, gospodaru.
Ovaj... mogu li da vam ponudim skroman obrok i piće?
Vratiće se.
Njihove zemlje su na severu preko mora ali na samo dva dana odavde.
Ne mogu da vam ponudim pauna... -Znam gde su njihove zemlje.
I pljačkaju našu obalu u ovo doba godine.
Imam zelenog sira... -Sledeći put ću ga uhvatiti.
Dve ribe, supu od luka... -Kao što je on mog oca.
Vašeg oca?
Uhvaćen je u borbi sa Frizijcima, tako mi je rečeno.
Uzeli su mu sve.
Najveći otkup. Opaki su ljudi.
Došao je kući siromah i tako i umro. Siromašan vitez.
Mora da je teško izgubiti imanje, siguran sam u to.
Sve smo izgubili.
Bilo je to odavno.
Ceo životni vek. Šta rekoste? -Rekoh...
Recite mi za stolom. Glodaćemo kosti večeras i lovićemo sutra.
Hvala, gospodaru. Dopašće vam se naša šuma.
Ima jelena, ptica i divljih svinja.
Gubite se, proklete džukele! Dole!
Dole! Dole!
Beži! Dole, psi! Bežite! Briši!
Budi mirna, ženo. Neće ti ništa. Beži!
Nije joj ništa. -Ipak se računa kao ulov!
Hajde, svinjarko. Nije to ništa strašno.
Svinjarka? Imaš li oči, čoveče?
Evo krzna i eno vidre!
Rekoh ti, ne želim nevolje sa ovim ljudima.
Budite nežni sa njima, rekoh! -Baš ono što sam nameravao, gospodaru.
Pošao si da loviš, pseto. Nastavi s tim!
Svi vi!
Jesi li povređena? Nije strašno.
Kako se zoveš?
Bronvin, gospodaru.
Iz sela si?
Ja posedujem selo.
Znam, gospodaru. -Iz čije si kuće?
Odinsove, starešine. Posvojenica sam mu.
Govori glasnije, devojko!
Mogu li da se obučem, gospodaru?
Da.
Posmatraćete me?
Da.
Hladno ti je? -Nije.
Bojiš li se?
Da- -Zašto? Nežan sam prema konjima i sokolovima.
Dođi ovamo.
Dođi.
Šta je ovo? -Svadbeni venac.
Jesi li devica?
Bronvin...
Šta ti se desilo? -Ništa.
Pčela ga je uplašila.
Njega?
Pala sam u vodu.
I ništa ti nije uradio?
Lovili su. -Ko?
Lord Krisagon. -I nije te ni pipnuo?
Smeta li ti što ti postavljam ova pitanja?
Pa zašto onda plačeš?
Mark, volim te.
Tako je od onog dana kada me je tvoj otac doveo.
Drži se dalje od njega.
Da, Mark.
Drži se podalje od njega!
Tako mi Boga, mogu da ga zamislim! Moj gospodar i brat!
Stoji pred njom i zvera dole.
Izdaje joj borbene naredbe. "Okreni se!"
"Pokrij krila! Zaštiti sredinu!"
"Zadnji ešaloni su ti otkriveni!"
Nisi skinuo košulju sa leđa
i zato ti se rana podljutila.
Podljutila? Ti mi se bečiš k'o neka baba.
Rekao sam ti, samo ogrebotina.
Neka onda zagnoji. Neka se upali.
Imaš li to groznicu, brate? -Ne mogu da spavam.
Možda si je dobio od one devojke na pojilu.
Kakva je bila? -Oh, ne znam. Žena...
Plava kosa, grudi, stomak, butine...
Žena. Imala je smireno lice.
Ima ga i krava.
Kakva je bila?
Pustio sam je. -Pustio si je?
Nije ni čudo što ne spavaš! Zašto si je pustio?
Ah, postoji neka čudnovatost u ovom mestu.
Osetio sam je čim smo došli ovde.
Ipak, moje je.
Loše mesto.
Močvare, gola kula... Gotovo na kraju sveta.
Ali imati je, držati je. Kad bi samo...
Šta ti misliš o ovoj zemlji?
Gomila smeća.
Zaslužuješ bolje. Mnogo bolje.
Šta ti kažeš, Borse?
Ti si moj gospodar. Zemlja je tvoja, ja sam tvoj.
Ali šta ako je zemlja nesveta?
Evo ti. -Zar ne osećaš ništa, ne čuješ i ne vidiš ništa?
Osećam dosadu. Čujem vetar.
Vidim da ti groznica buši rupe u glavi.
Tišina.
Taj govor vradžbina.
Ah!
Borse...
Svi ljudi su čuli, kad je Gospod Isus došao,
stari bogovi, demoni i duhovi sa kosom od zmija su nestali u paklu!
Srećan im put. -Ali možda neki još gamižu,
zavučeni u mračne uglove i nesveta mesta na zemlji.
Prerušeni u prosjake i devojčure.
Borse, iznenađuješ me. Upravo si izrekao misao.
Neka Bog pomogne onima koji ih sretnu. Promeniće im se krv u venama.
A kakvo je đavolje delo on danas sreo?
Ona je uzrok njegove groznice i to je cela istina.
Kako to? -Zato što si je pustio!
Borse...
Znaš li ko je ona?
Saznaj to od Renoa i dovedi je da radi u kuhinji.
Zašto da traći svoj šarm na svinje u močvari
kad može ovde da bude služavka?
Dođi ovamo!
Devojko, držaćeš mu ruke čvrsto dok ja...
Lezi pravo, gospodaru.
Ovako!
Drži ga ovde i ovde.
Ritaće se kao divlje magare.
Ja jesam.
Drži ga.
Trik koji sam naučio od pagana.
Ako devojka drži ratnika, neće mnogo da se otima. Valjda muški ponos.
Potrebno je desetoro ljudi da drži mog gospodara ili samo jedna žena.
Gospodaru, brojaću do pet.
Jedan.
Dva.
Tri.
Četiri.
Pet.
Volk, smiri ga. Upotrebi mamac!
Prokleti soko, nikad ne zna šta hoće.
Na taj način su gotovo kao ljudi, gospodaru.
Znaš manje o sokolima nego li buva o Nedelji.
Da bi trenirao sokola, Volk, moraš da imaš veći mozak od njegovog.
Siđi dole ili ću ti zavrnuti prokletu šiju!
Nek sam proklet, ali izgleda da se Ser Buva razgoropadio!
Ubiću ga!
Svega mi, ubiću ih obojicu!
Nabiću ti nos u stomak!
Ja... žao mi je.
Drako...
Drako!
Nemoj da bežiš od mene.
Je l' to mak? -Jeste.
Šta će ti ovo? -Zovemo ga oksej.
Pravimo napitke od njega.
Takođe ima moć da razori um čoveka.
Kao magija.
A može i da ubije. -Oh, nije magija.
Moj poočim leči tim travama.
Purpurna lisičarka? -List ili dva leče ljubavnu bolest.
Tri ili četiri zaustavljaju srce. Veštičarenje.
Ne, gospodaru. Nije veštičarenje.
Sve one ubijaju.
Šta je to? -Imela. Zlatna uvijuša koja raste oko svetog hrasta.
Zašto je hrast sveti? -Povezan je munjama sa bogovima.
Veruješ u to? -Da.
Pre nego što sam došao ovde, rečeno mi je
da močvarni ljudi imaju tačke na stomaku i plovne kožice.
Verujete li u to? -Ne otkad sam te video u jezeru.
Leći ćemo pod ono drvo.
Ne. -Osećam se dobro u vezi tebe.
Borio sam se cele godine, nisam imao vremena da ležim pod drvećem
Molim vas, gospodaru, pustite me. -Borio sam se i prošle godine.
Nisam čak ni viđao devojke plave kose. Umoran sam od borbe.
Gospodaru, ja... -Ššš! Ne pričaj, veštice.
Imajte milosti.
Ovo nije zakonito.
Ti želiš da služiš u ovom odredu?
Da, gdine. Želim da služim gospodara.
Ljudi iz vašeg plemena ne mogu nigde da nose oružje.
Osim toga, ne umete sa oružjem.
Našao sam ove lovokradice u šumi.
Nisu lovokradice, gospodaru. -Sa parom jelenova, Reno.
Rekoste dva. -Da, gospodine.
Već su bili mrtvi, gospodaru. Upleli su se rogovima.
Meso im je trebalo.
Frizijci su poklali većinu stoke u njihovom selu.
Istina je, gospodaru. Frizijci su nam pobili sve svinje.
I zato, naravno, krivolove. Šuma pripada gospodaru.
Ovi mangupi su rođeni da krivolove.
Šuma pripada vojvodi. Mi je čuvamo.
A čuvamo i mir ovde.
Delim bes Lorda Drakoa.
Ubiti vojvodinog jelena je težak zločin.
Ali nema dokaza. -Dokaza? Po mom mišljenju...
I ja takođe imam mišljenje.
Ja sam vitez. -A ja umem da pišem!
Đavolja rabota! -Dosta!
Pazite, gospodaru.
Ovi mangupi bi drugi put mogli da shvate vašu samilost kao slabost.
Neće biti drugog puta.
Ti, Volk!
Zašto je, pobogu, taj dečak i dalje vezan?
Obučavam ga, gospodaru. To je jedini način.
Bićeš čuvar kule, dečko.
Borse!
Moj gospodar je celo jutro podario vama, ne traćite mu vreme!
Govorim u ime mog sina, Marka,
koji ponizno moli za milost i dozvolu za venčanje.
Sa ovom devojkom?
Posvojenica iz moje kuće, zove se Bronvin.
Kada? -Sutra, gospodaru. -Tako brzo?
Obećani su još od detinjstva. Vreme je, gospodaru.
Dajem dozvolu tvom sinu za venčanje.
Zahvaljujemo ti.
Rad na šancu dobro teče, gospodaru. Ali viseći most, kovač kaže da...
Dosta je bilo! Vodi ga napolje!
Napolje!
Svetih mu kostiju! Šta te je spopalo?
Da nije zbog devojke? -Drako, dosta.
Samo kažem,
ako je želiš, uzmi je. -Rekao sam ti...
Znam da me se ne tiče ali ne sviđa ti se žena svakog dana.
Sutra se udaje. -Zašto onda ne večeras?
Ona nije jedna od tvojih devojčura, Drako.
Neću da uzmem ženu noć pre njenog venčanja.
U redu, nemoj noć.
Ujeo bih se za jezik što sam ti rekao.
Ali šta kažeš za sutra?
Dovedi onog, kako se zvaše... sveštenika.
Svešteniče!
Imaš pravo. Venčanje je sutra, imaš pravo prve bračne noći.
Pitaj sveštenika.
Od sedam zlatnih vrlina, kunem se da je najčudnija neporočnost.
Slušaj, ti si gospodar ovog bednog mesta.
Ona je iz ovog bednog mesta i prema tome je tvoja.
Pitaj njega.
Dragi učeni svešteniče, treba nam vaš savet.
Koji ću vam i dati.
Jeste li dobro upoznati sa crkvenim zakonima, oče?
Osrednje dobro, s obzirom da moj red manje misli na zakone,
više traži način da ublaži zlo koje čovek čini
iz nedostatka ljubavi.
Odlično. O ljubavi i želim da vas pitam.
Ovaj plemeniti vitez ima potrebu za malo nevinog zadovoljstva.
Ne postoji "nevino zadovoljstvo".
Svešteniče... učenjaku...
Sigurno ste čuli za Pravo Gospodara
da uzme nevesti devicu na njenu prvu bračnu noć?
Crkva ga ne priznaje. To je paganski zakon.
A ovo su paganske zemlje.
Ne u nedelju ujutro, uveravam vas. -Ovde se radi o večeri.
Našli smo upravnika sa nevestom u naručju.
Da li je dragovoljno predata od njenog naroda?
Upravnik! -Šta kažu u Rimu?
Jus prime noktis. Tako to kažu u Rimu.
Čuješ li to? Poznato je u Rimu.
I prokleto kao jeres.
A ipak... ipak...
Recite, dobri oče.
Pa, ovaj, plodnost...
Neki bi rekli da je paganska. Ali ko nije pagan u nekim stvarima?
Istina, istina! Volim govor učenih.
Ovde mladi misle samo na zabavu.
"Oduprite se!" Govorim im. Ali oni nastavljaju dalje.
Zato, da bi ih đavo manje obuzimao, ja im pripovedam tekst iz svetog pisma.
"Množite se, " kažem im. "Ispunite zemlju."
I, oh, kako me samo slušaju.
Ali kakve veze to ima sa vašim problemom...
Oh, jasno, jasno.
Deo o paganima pojašnjava paganske zakone. Ne treba nam više.
Kada je venčanje? -Venčanje u crkvi ili ono drugo?
Kakvo drugo? Mi ćemo biti u crkvi.
Da zahtevate to pravo? Ratni gospodari, nemojte!
U ovoj slabašnoj ruci su munje koje ću upotrebiti!
A, ne, nećemo svetogrđe. -Ne u Božjoj crkvi!
Postoji... Postoji drugo venčanje.
Njihov plemenski način, to njihovo venčanje.
Goste se, pijanče, vesele, igraju...
Oh, bogovi, kako se vesele.
Drži momka.
Vaš dolazak nam je čast, gospodaru.
Došao sam po svoje pravo.
On ima pravo. -Ne!
Tišina!
Ne! -Makar to bio moj sin.
On ima pravo.
Ne po njegovom, već po našim zakonima.
Našim.
Mnogo pre dolaska Normanina sa njegovom crkvom i kulom,
obožavali smo kamen i drvo.
A u poljima smo sadili sveto semenje.
Tada kao i sada, žrtvovala se devica za plodnost naše zemlje
i bogastvo našeg plemena.
Uzeti je na vaš način je silovanje!
Mora da bude na naš način, stari način. Prihvatate li to?
Sa prstenom vatre.
Sveti način Druida. Prihvatate li?
Da.
Spremite onda visoko mesto.
Imam visoko mesto. -Spremite ga.
I neka vaši ljudi nose gvožđe.
Neka nose gvožđe, Normanine i čekaju.
Kad se pojavi mesec, devica nevesta će biti dovedena tebi.
Ali pazi! Kad izađe sunce, doći ćemo po nju.
Neka bude tako.
Odoh, gospodaru, da čekam izlazak sunca.
Plačeš?
Ne, budi mirna. -Da, gospodaru.
"Gospodaru"? Gospodar naređuje i svi slušaju.
Zar to nije ono što želite?
Ne, želim da sama biraš hoćeš li ostati ili otići.
Ali se bojim da bi otišla, i zato...
Gledaj me!
Imam pravo da te uzmem.
Imam pravo!
Želite da odem?
Idi! Vrati se svojim svinjama i tvom čudnom narodu,
i tvojim smrtonosnim pčelama!
Idi, i pusti mene!
Idi!
Čekaj...
Želim...
Trebaš mi kao što mi treba disanje...
sunce...
vatra tokom zime...
čast.
To me muči.
Želim svoj život u tebi.
Istina je. Jače je od krvi, groznica u telu.
Kažu da je sveto ako plemić začne život u tebi.
Da li me se bojiš?
Ne bacam kletve.
Bilo bi bolje da bacaš.
Kletve je moguće razbiti.
Gospodaru, i ja sam začarana.
Ti! Naredio si da me vežu!
Ili da te vidim posečenog. -Bolje bi bilo!
Da, ti i svi mi ostali.
Ima moju ženu. Dodiruje je.
Oh, moj Bože! On dodiruje moju ženu!
Podnesi to, sine moj. -Robovi nemaju sinove!
Ko je uzeo moju majku od tebe, kukavice? Ko mi je otac?
Očvrsnuće ti srce.
Da je proburazio vo, negovao bi je.
Pokušaj da zaboraviš bol.
Ko je poznaje bolje od tebe?
Ona je tvoja. Od malena zna samo za Marka.
Nisam mogao da spavam, hladno je tamo.
Osećam reumu.
Dobri oče, imate šiljate uši.
Imate lukave oči.
Kako vam sve to prija?
Nisam ni ja mogao da spavam.
Svi smo mi, dobri oče, stvoreni od gline.
Vi, ja, moj smerni i čuveni brat gore u krevetu.
Mada sam siguran da ne spava!
Pitam se nisu li vaške stvorene šestog dana kad i čovek.
I vi ste deo svega!
I ne zaslužujem odoru koju nosim.
Ali znate, gospodaru, i ja sam čovek.
I vaška.
Stanite mirno! Vi ste čuvar časti!
Sunce, kao i svakog dana.
Vikao si noćas. Stavila sam prste na tvoje usne i zaspao si opet.
Sanjao sam oca.
Umro je kad se vratio kući i saznao da mu je celo imanje prodato za otkup.
A ja sam postao vitez kod vojvode.
Umro je iz dva pokušaja.
Prvo desna, pa zatim i leva strana.
Uzeo mi je ruke između svoje
mrtve i žive ruke, i zakleo me da budem veran vojvodi.
Zakleo sam se i da ću čuvati brata i povratiti imanje.
Ali već je bio mrtav.
Ispod njegove desne ruke, uzeo sam onaj mač.
I živeo sam 20 godina oženjen njime.
Sa njegovog mrtvog prsta, skinuo sam ovaj prsten.
Šta to radiš? -Gospodaru, zora je.
Neće te odvesti. Ni vojvoda, ni đavo, ni svi...
To nikada ne bi bilo moguće.
Svanulo je u močvarama.
Jesi li primetio?
Izgledaš kao da groznica prestala.
Starešina... kako se zvaše... Odins, čeka dole na nju.
Zar me nisi čuo, Krisagone?
Gotovo je.
Razgovaraću s njim. -Taj matori klovn, neka arlauče!
Ali imaš sporazum sa vojvodom. Zar si zaboravio?
"Nemoj da im se zameraš", rekao je.
Neću da je vratim.
Ne mogu.
Moraš li da luduješ kao pastuv i uništavaš nam svima živote?
Moj život je samo moj!
Dragi Lorde i brate,
bio si vojvodin najdraži dragulj, ljubimac.
Sve je išlo preko tebe.
Sve što imamo.
A nešto moramo da imamo!
Uzimao si zob iz usta mojih konja.
I oklope koje su trebali dobiti moji ljudi.
Njihova krv je platila tvoje potrebe! I moja takođe!
Ali... -Sav plen iz ratova!
Svaki poklon vojvode sam dao tebi, sve tebi, koji si uživao na dvoru,
dok sam se ja preznojavao u tom prokletom oklopu 20 godina!
Nisam imao ništa! Ništa! Ništa!
Ti si naš gospodar!
Ne možeš biti robov rob!
To bi ceo svet izokrenulo!
A pogledaj je, to lepo lice...
Svinjska sestra!
Ta prokleta kurva!
Ta gola kurvetina nosi prsten našeg oca!
Onda ga poštuj! I nju!
Ona je moja.
Začaran si.
Imao si je.
Sad je zadrži. I neka ti duša bude prokleta zbog toga.
Gde je?
On govori o ljubavi. Onome o čemu se pišu pesme.
Ljubav?
To znači da se još nije umorio od svoje igračke.
Moram da vidim Lorda Krisagona...
Da me više nisi takao!
Šta vi još čekate? Zar ne vidite da je gotovo?
Gde je ona?
Oče...
Žao mi je zbog onog što sam sinoć rekao. Imao je pravo.
Ali sada je imam opet, i ja...
Zadržao je!
Ne! Ne pričaj mi o njegovom pravu. Nema ga, ne sada.
Šta možeš? Hoćeš da budeš posečen onim mačem?
Oni su ratnici, momče. -Nećeš proći vrata.
Imam srp.
Ubio sam jednom divljeg vepra, mogu da ubijem konja i čoveka.
Njega nećeš moći, momče.
Ubijanje je njegov zanat. Rođen je za to.
Uroniću svoj srp u njegove grudi kao kuku u trulo meso.
Sviđao mi se. Znate? Sviđao mi se.
Normanin ili ne, izgledao je kao čovek. Služio bih mu.
Pobesneo sam prošle noći, ali sam razmislio, "Veći je od mene, bolji."
A ona...
Udaviću ga u njegovim sopstvenim govnima.
Ali ne sam. -Uradi kako ti rekoh, idi Frizijcima.
Idi čamcem kroz močvaru, provedi ih ovamo.
A zašto bi oni došli da nam pomognu?
Zato što ona polovina od Normanina kaže da bi?
Ne, ti pseto!
Zbog dečaka o kome sam vam pričao, dečaka koga sam uzeo.
On je princ tih ljudi.
Kad bi znali da je još uvek živ u toj kuli,
rasturili bi je kamen po kamen da ga vrate.
Frizijski princ? On ti je to rekao?
Ovo mi je reklo.
Odnesi im to.
Ja ću da zadržim ovo da budem gospodar.
Idi, sine moj. Ne može biti izvedeno bez prolivanja krvi.
Vratiću se za nedelju dana.
Ona će nekako da pobegne, bez obzira koliko je čuvao.
Dobro, matora, unesi to.
Gde su ljudi iz sela koji rade na šancu?
Niko nije danas došao, gospodaru. Juče, samo dvojica.
Starešina sela, nisam ga video od...
Hladno je ovde, ljubavi, drhtiš.
Poznaješ li zvezde? Moj otac me je učio da nađem put po njima.
Poznajem samo ovo selo. A sada, samo ovu kulu.
Želiš li da se vratiš?
Ali ne mogu da te ostavim.
Znam.
Pa, svet je veći od ove kule.
I poznajem taj put. Postoji mesto... daleko...
gde bih mogao da te odnesem.
Kada? Molim te... -Oh, ljubavi moja.
Kada? -Kada ovde sve bude gotovo.
Moram da držim ovo mesto još malo za vojvodu.
Frizijci, vratili su se.
Tibalde, dajte ulje i vodu na krov.
Izvadite labavo kamenje iz parapeta.
Dečak!
Ratni gospodaru! Ratni gospodaru!
Dečaka... ili ćemo vam poseći Normanska grla!
Celo selo im je prišlo?
Gotovo celo, bojim se, gospodaru. Bog im čuvao duše.
Nije li... nije li ono vaš sokolar? Kepec?
I Volk? -Znači, Ser Buva nas je izdao.
Oh, dobro. Mali gubitak, a, brate?
Ratni gospodaru! Dečak! Moj sin!
Tvoj sin, je li?
Vratio si mog oca za kofu zlatnika.
Neka onda bude isto za tvog sina. Ili ga uzmi bez glave!
Misliš li da si dovoljno naoštrio da se probiješ odavde, brate?
Oh, znam da smo svi bezbedni u tvojim snažnim rukama,
i treba samo da ti verujemo i bićemo svi dobro, a?
Lezi onda ovde sa svojom devojkom, Ser Krisagone de la Kru,
dok ti gusari ne odvuku vojvodinu kulu u močvaru.
Drako, šta bi ti uradio? Da si izneverio poverenje vojvode...
Ja da sam izneverio?
Ti si gospodar ovog mesta. "Drži ga dobro", rekao ti je.
A gde su ti psi zbog kojih si ovde?
Čekaju napolju s viljuškama!
Ali zaverio si... -Šta, brate?
Iseći ćeš me tim velikim mačem?
Pa... moguće je.
Ti si visok, snažan čovek.
Ili možda ja tebe isečem.
Ali nikako ti ne bi bio u pravu.
Sada! Otvaraj!
Moj brat jaše po pomoć. Kod vojvode.
Spremno je! -Na kapiju kule!
Sada!
Treba nam kuka za povlačenje. -Nemamo je.
Gospodaru!
Čamac... Možda ima lenger.
Dajte mi konopac!
Omotaj ga tamo.
Ne ti, Borse. -Zašto?
Brzo ću umreti mokrom smrću isto kao i suvom.
Mirno.
Vuci!
Vici! Vuci!
Vucite! Vucite svom snagom!
Hoće li... hoće li pomoć uskoro stići iz Genta?
Pomoć?
Da, ako vojvoda želi, doći će pre ili kasnije.
Ali... hoće li stići na vreme?
Ha! Slušaj, svešteniče...
Ako krenu ranije, brzo se kreću i nađu nas žive,
onda će biti na vreme.
Hej, budite se.
Hajde, Morgo, ustaj!
Ti, Reno!
Gađaj!
Vode!
Ne vredi odavde. Idemo dole.
Zabarikadirajte stepenice! Ako nas ovde pregaze...
Konji!
Sipaj ulje! -Ulje!
Blokirajte kapiju. Nisu još završili.
Tibalde, udri u zvono.
Sada!
Napred!
To Drako sa katapultima!
Gospodaru!
Lorde Drako...
Drako... naš spasitelj.
O, ne još. Oni divljaci su još u šumi.
Neće otići. Ne dok držimo dečaka.
Sada ne mogu da ga otmu, moraće da ga otkupe.
Naš velikodušni vojvoda mi je dao više od vitezova koji sam vas spasio.
Obećao mi je pola zlata od otkupa za našeg zarobljenog princa.
Otkupa?
Oh, kako se svet okreće, brate.
Kao što je njegov otac držao našeg, tako mi držimo njega.
Možda bi mogli da ga prodajemo na parčiće.
Šteta što je tako mali.
Jedno uvo bi pokazalo da smo pošteni trgovci.
Drako, pusti ga. Dosta mi je krvi.
"Pusti ga", kažeš?
O, ne, brate.
Moj slavni brate.
Ne više! I vojvodi je dosta!
Kada sam mu ispričao o đavoljem nakotu koji si doveo,
dao mi je komandu ovde.
Rekoh li već kako se svet okreće?
Ti si ovde gospodar? -Jesam.
I taj mali insekt je moj da ga ubijem, mučim ili prodam.
To selo je moje. A što se seljana tiče...
videće šta im je pobuna donela.
Daću im prazne rukave i drvene noge...
Za ono što sam uradio? -Ako ti tako kažeš, brate.
Nosi onda sve na svojim plećima. Tvoje i moje grehe.
Nosi ih u manastir i moli se za svoj povratak u milost Božju.
Ili idi u pakao. -Bio sam već tamo.
Idi onda u potragu za Svetim Gralom i povedi ovo sa sobom.
Ali prvo, uzeću prsten mog oca.
Prsten, rekoh!
Drako! -Da uzmem i prst sa njim?
Ne mogu da se borim s tobom, Drako.
Onda ću ja sa tobom.
Zašto? -Jer sam jeo hleb koji si ti zaradio u ratovima,
i jahao konja koga si mi dao,
i živeo u senci tvoje bolesne pravednosti,
jer ti se vojvoda smešio!
Pa, sada ti se ne smeši, sada je mesto moje!
I svi ćete se zakleti na odanost meni!
Ne dok je moj gospodar živ.
Onda će tvoj gospodar da umre.
Ova stvar mora da se reši.
Drako...
Kunem ti se, Drako...
Kunem ti se očevim... -Prsten!
Ako više voliš klanje u borbi, onda će biti klanje.
Drako!
Moj slavni brat.
Drako...
Dođi, dečače.
Čuvajte je ovde.
Moja gospo...
Čekaj! Stani!
Za ovaj dar mog sina,
daću ti sve što mogu.
Rang, bogastvo, zemlju.
Pređi more sa nama.
Ne.
Zašto?
Idi s njima. Ti i ona bežite iz ove ludnice.
Ne mogu da predam ovo mesto.
To mesto nije više tvoje da ga predaš.
Bilo je Drakovo na trenutak.
Uskoro će vojvoda poslati nekog drugog.
Drugi gospodar da sprovede što je Drako obećao,
i šta ćeš onda uraditi da je spasiš?
Ubićeš ga? A onda i sledećeg? A onda i vojvodu lično?
Ako bi dao utočište mojoj gospi...
Moj krov je njen.
Dovešću je tebi.
Znači šalješ nju Frizijcima?
Kakva plemenitost!
A onda šta? -Otići ću do vojvode.
Vojvode? Zašto? Da napravi duhove od nas?
Da nekako ispravim sve što sam ovde pogrešio.
Govoriš kao pevač balada.
Primićeš kaznu? Molićeš za ove močvarne zečeve?
Vojvoda će ti odseći glavu, a i moju sa tvojom!
Onda nemoj da pođeš sa mnom, Borse. Bićeš slobodan od ovoga.
Tvoj otac me je postavio da ti čuvam leđa
kad si još bio premali da dohvatiš sedlo.
Bog mi pomogao, prešli smo previše milja od tada da bih sada otišao.
Bronvin!
Slušaj me.
Neću moći da te odvedem na ono...
ono udaljeno mesto, ne za neko vreme.
Ali biću sa tobom, uvek.
Gde god išla.
Zato idi sada na sever.
O, ne! Želim da ostanem sa tobom.
Ne, ne možeš. Ja moram da ostanem ovde.
Ali ako ti odeš, otići ću i ja.
Ustani sada.
I kreni. I krenućemo oboje.
Oh, Borse...
Umoran sam.
Povređen.
Rejno!
Čuvaj ovo mesto dok...
dok se ne vratim.
Čuvaj ga dobro.