Това, което дава светлина, трябва да издържа на горене.
Виктор Франкъл
Филм на ФРАНК ПАВИЧ
АЛЕХАНДРО ХОДОРОВСКИ
МИШЕЛ СЕЙДУ
КРИС ФОС
ХАНС "РУДИ" ГИГЕР
ЖАН-ПОЛ ЖИБОН
БРОНТИС ХОДОРОВСКИ
Каква е целта на живота?
Да си сътвориш душа.
За мен киното е изкуство,
повече отколкото индустрия.
И това е търсенето на човешката душа,
като живописта, литературата, поезията.
Това е киното за мен.
ДЮН
Исках да направя филм,
който би дал на хората, вземащи ЛСД по онова време,
халюцинациите, които получаваш от дрогата, но без да халюцинираш.
Не исках да взимат ЛСД, исках да възпроизведа ефекта на дрогата.
Този филм трябваше да промени възприятията на публиката.
Амбицията ми с "Дюн" беше огромна.
Това, което исках, беше да създам пророк.
Исках да създам пророк.
Да променя съзнанието на младите от целия свят.
За мен "Дюн" щеше да бъде пришествието на бог.
Артистичен, кинематографичен бог.
За мен това не беше създаване на филм. Беше нещо по-дълбоко.
Исках да създам нещо свещено,
свободно, с нова перспектива.
Да разширя съзнанието си! Защото тогава чувствах себе си
като в затвор.
Егото ми, интелекта ми, исках да се отворя!
И започнах битката да направя "Дюн".
"ДЮН" НА ХОДОРОВСКИ
Трябва щипка лудост, за да се направи. Няма шедьовър без малко лудост.
"Пинк Флойд"? Дали? Или Орсън Уелс или другите!
МИШЕЛ СЕЙДУ Може би "Дюн" имаше повече лудост?
Но филм без капка лудост нямаше да покори целия свят.
Бях в Париж с жена ми в дома на Ходоровски, вечеряхме...
НИКОЛАС ВИНДИНГ РЕФЪН
И много късно вечерта той ме пита дали искам да видя "Дюн".
И аз казвам: "Не знаех, че си го правил."
Каза, че го е правил. И измъкна знаменития сториборд "Дюн",
от който явно са останали само два екземпляра във вселената.
И тогава седнах срещу него за доста време и просто минах през книгата
и той ми обясняваше замислите и идеите си.
Чух за екипа, който беше събрал за създаването на този филм,
седях там в 2 часа през нощта в дома му,
разглеждах сториборда, вглеждах се в образите
и слушах Ходоровски да ми разказва какво ще се случва във всяка сцена.
Така че донякъде аз съм единственият, видял някога "Дюн" на Ходоровски.
Аз съм единственият зрител, гледал филма.
И ще ви кажа нещо. Страхотен е!
"Дюн" навярно е най-великият филм, правен някога.
Още ни влияе и ще продължи да влияе на идните поколения,
въпреки че не съществува, не можем да го наемем, да го видим.
Ако първият филм от този тип беше "Дюн", а не "Междузвездни войни",
щеше ли цялата структура
на суперпродукциите да бъде променена?
Има такова клише за "филми, изпреварили времето си".
Мисля, че "Дюн" на Ходоровски може би най-много е бил изпреварил времето си.
Не мисля, че в историята на киното
е имало някога филм, стигнал толкова далече, но останал ненаправен.
Да стане друг, защото направиха филм без нищо общо с тия 2,5 години работа.
КРИС ФОС Ако "Дюн" на Алехандро беше направен,
щеше да надмине "Една одисея в космоса".
Беше подготвен да бъде най-великото постижение на научната фантастика
и просто се изпари в милиард малки,
черни парчета космос.
В началото правех театър.
В Мексико направих стотина пиеси.
Десет години се занимавах с авангарден театър.
Йонеско, Бекет, Стриндберг.
Адаптации, модерни адаптации на Шекспир, това правех.
Един ден ще направя филм.
"ФАНДО И ЛИС" Режисьор Алехандро Ходоровски
В началото на филмовата си кариера, това, което правеше, влудяваше хората.
Първият му филм "Фандо и Лис" с премиера на фестивал в Акапулко
провокира истински безредици. Хората полудяват.
Беше толкова откачен, че Мексико забрани филма.
Когато отидох в киното, бях като девствен.
Без да имам технически познания.
Не знаех какво е обектив, бленда, нищо не знаех.
Заснехме "Фандо и Лис", криейки се от синдикатите.
В Мексико млад режисьор не може да прави филм
без разрешение от синдиката на режисьорите.
Викам:"Какво, трябва ми разрешение, за да правя изкуство?"
Артистът трябва да е свободен. Правя мой филм! После имаше голям скандал.
Защото разбих синдикатите, направих го!
Разширявах съзнанието на индустрията.
Пригответе се за най-вълнуващото преживяване на живота си.
"Къртицата" е великолепен...
... и ужасен.
Брутален.
"Къртицата" е повече от зрелище.
Това е изживяване за цял живот.
ГЛЕДАЙТЕ! Шедьовър или пародия, Къртицата омайва
НЕВЕРОЯТЕН, СТРАНЕН, НЕЗАБРАВИМ, ЛУД, МИСТИЧЕН, ПАМЕТЕН...
"Къртицата" наистина беше оригиналът на полунощния филм и култовия филм.
Първият филм показан единствено на полунощни прожекции
и привлякъл предана до култ публика.
Забележителното в "Къртицата" е, че е първият му важен филм.
Ходоровски е продуцент, сценарист, режисьор, играе главната роля
и дава на себе си тази безсмъртна реплика: "Аз съм Бог."
Натъкнах се на филма в ъндърграунд кино в Ню Йорк.
После имахме куража да предложим разпространение във Франция.
Имаше невероятен успех за толкова революционен филм
и между мен и Алехандро се роди истинско приятелство.
Благодарение на "Къртицата" взех милион долара,
за да направя "Свещената планина".
Правех каквото искам. Нямах продуцент...
нито критик, никой не ми се месеше.
Направих каквото исках и това беше "Свещената планина".
"Свещената планина" е необикновен филм.
Прилича на произведение на изкуството, дошло от паралелен свят.
Тотално различна версия на филмовата индустрията, където няма граници.
Дадох филма на Мишел Сейду във Франция.
И, о, изненада, в Европа той привлече много публика
и се прожектираше открито.
В Италия онази година беше филм номер две след този за Джеймс Бонд.
"Свещената планина" беше невероятен.
Тогава амбицията ми порасна.
ПАРИЖ
Мишел Сейду ми позвъни от Париж и ми каза:
"Свещената планина" е успех. Искам да направя нов филм с теб.
Направи каквото искаш!"
Никога не съм правил филми или сделки, ако не е имало нещо повече от тях.
Отношенията между хората е това, което има значение.
Каза: "Искам да ти продуцирам каквото и да е.
Какво искаш да направиш?" Казах: "Дюн!"
И той каза: "Добре."
Защо? Защото книгата беше най-прекрасната научна фантастика.
Беше библията на фантастиката за всички фенове.
Защото книгата беше издадена с успех по цял свят
и може да се намери във всяка страна.
Не бях чел "Дюн", но имам приятел, който каза, че е страхотна.
Не знам защо казах "Дюн", можех да кажа "Дон Кихот".
Можех да кажа "Хамлет". Не знам... Каквото и да е.
Казах "Дюн".
"Дюн" е разтегната космическа епопея, съсредоточена върху планетата Аракис.
Пустинна планета, където се намира тази подправка мелидж.
Тази разширяваща съзнанието дрога, една от най-важните стоки на всемира.
Това превръща Дюн в планета с изключително стратегическо значение.
Почти като галактическа версия на Афганистан.
Пол Атрейдис е млад аристократ. Пол е пропъден от дома си
и оглавява революцията на свободните,
местните жители на Аракис, за да си върнат планетата
от злите, колонизаторите харкони, които я контролират
и един вид да върнат на народа властта от подправката.
Идеята да се приема подправка, която ти отваря времето и пространството...
ДРЮ МАКУИНИ Това беше точно за това време.
И точно затова е странно за холивудски филм.
Странно е Холивуд да се забърка някога с "Дюн".
Холивуд ни даде правата безплатно, присмивайки се вътрешно, предполагам,
мислейки, че никога няма да можем да реализираме такова нещо.
Писането на сценария беше истинско приключение.
Мишел Сейду ме докара до Франция.
Нае замък, огромен замък,
и аз бях в този замък, посветен единствено на "Дюн".
Франк Хърбърт е създал света на Дюн,
без да казва точно какво представлява.
И ти, за да влезеш в този свят, имаш стотици страници литература,
където трябва да откриваш с голяма трудност за какво е книгата.
Като.. като... Сравнявам го с Пруст във френската литература.
Това е литература, голяма литература.
Първите сто страници
не разбираш почти нищо.
Това са инсинуации.
Да докараш литературата до образи е съвсем трудно.
Трябва да създадеш друг свят, видимия свят.
Не е литературния, слуховия свят.
През цялото време, дори... дори в малките детайли,
аз се опитвах да намеря духовното значение на този филм.
Сега имам сценарий.
Трябва да намеря войни.
Войните, които да го правят.
Всеки, който ще работи в този филм, ще бъде духовен войн.
Ще намеря най-добрите.
Имаше гениалността да направи сториборд с Мьобиус.
ЖАН "МЬОБИУС" ЖИРО 1938-2012
Намерих комикс. Комиксът беше...
"Блубери". Уестърн, нарисувана от Жиро.
Започнах да разглеждам. Та този човек беше моята камера!
Кой е той? - Жиро беше най-фантастичния художник.
Можеше да нарисува всичко. Жиро беше вероятно...
най-известният и най-талантливият френски художник на комикси.
Той беше човекът, който ми трябваше. Къде да намеря този човек? Къде?
Тогава нямаше интернет, за да намериш някого.
Трябваше да намеря този човек.
Отидох да се видя с агента ми, рекламния ми агент.
И той беше там. Случайно.
Там беше. Каза: "Аз съм Мьобиус.
Когато рисувам научна фантастика, не съм Жиро, а Мьобиус."
И аз му казвам: "Ти си човекът! Ела с мен!"
ДЮН представяне на главните персонажи
Скица по скица, аз снимах филма.
Трябваха ми три хиляди скици.
Гледна точка. Движение на камерата.
Диалог. Отношенията между актьорите.
Използвах Мьобиус като камера.
Взимам Мьобиус и казвам: "Сега мини напред. Сега пътуваш.
Сега направи близък план."
Имах Мьобиус, който беше гений. Мьобиус беше гений.
Защото беше не само артист с невероятна производителност,
но и много бърз.
Беше свръхчовек. Беше...
бърз, скоростен, невероятен.
И тогава можех да снимам. Започнахме да снимаме всеки ден...
В осем идвахме, приготвяхме всичко. Мисля, че в 9:30 започвахме снимките.
Направих филма със скици.
РАБАН ОГЛЕЖДА НЕБЕТО. ПОЛ ПОЛУЧАВА СИЛЕН УДАР.
БОРБАТА ЗАПОЧВА ОТНОВО. СТРАШНА...
И после при костюмите му казвам... Описвам какво исках.
И той веднага...
По-бързо от компютър. Беше невероятен.
Всичко се превърна в магия, когато правехме този филм.
Всичко, всичко.
СЦЕНА - 01 ПРЕСИЧАЙКИ ВСЕЛЕНАТА
"Дюн", моят "Дюн", започва с дълъг кадър.
Обожавам дългия кадър на Орсън Уелс в "Докосване до злото".
Камерата се движи, движи, пресича улицата, и продължава да се движи.
Фантастичен дълъг кадър.
Исках да започна "Дюн" с дълъг кадър,
по-добър от дългия кадър на Орсън Уелс.
Исках да отида по-далече.
Целият кадър да пресича цялата вселена.
Движиш се там и пресичаш цялата галактика, цялата я пресичаш...
и при пресичането на галактиката виждаш пират,
който обира конвой с подправката, примерно.
Битки. А ти се движиш, движиш...
Дълъг кадър.
ГАЛАКТИКАТА ПРИБЛИЖАВА ВСЕ ПО-БЛИЗО
ВЪТРЕ В ГАЛАКТИКАТА - ЧИСТО БЯЛО
МИЛИОНИ ЗВЕЗДИ - БЛЯСЪК ОТ СВЕТЛИНА И ЦВЯТ - РАЗТВАРЯ СЕ
... И ТЕЛА НА КОНТРАБАНДИСТИ ВЪРХУ ПОДПРАВКАТА.
КРАЙ НА КАДЪРА - Видях някои сторибордове.
Усещайки какво се опитва да направи, не знам как щеше да стане в 75-та.
Въображението му беше огромно. Отвъд това, което се правеше тогава.
Какво се помъчи да направи през 77-ма Джордж Лукас с "Междузвездни войни"
и какво Ходоровски 2 години по-рано, започвайки с неща,
които Лукас дори не беше опитал в предишни филми. Изумително.
Трябваше да намерим човека, който ще прави специалните ефекти.
Казах: "Мьобиус, летим до Калифорния, до Лос Анжелис
на среща с Дъглас Тръмбъл."
ЕДНА ОДИСЕЯ В КОСМОСА (1968) Режисьор Станли Кубрик
Тогава, началото на 70-те, Дъг Тръмбъл беше първи във визуалните ефекти
и всеки знаеше работата му в "Една одисея в космоса".
Беше на голяма почит, много важна личност.
Прие ме. Прояви интерес. Беше бизнес.
Боже мой. Ей!
Флор.
Ела!
Тихо!
Добре.
Тогава... отидохме да се срещнем с Тръмбъл,
но той се държеше толкова важно.
Докато говорехме, той 40 пъти говори по телефона, 40 пъти.
Говореше с такава голяма суета за себе си.
Той беше голям спец по техниката, но за мен не беше духовна личност.
Нямаше какво да прави в създаването на филм - пророчество.
Ще направи технически филм, нали?
Тръмбъл искаше да се работи по много специфичен начин
и Кубрик му беше дал пълен карт бланш
да прави каквото иска без ограничения.
Някои режисьори, които искаха да контролират повече
какъв е стила на визията, това малко ги отблъскваше.
И тогава казах: "Не мога да работя с вас."
И си тръгнахме.
Мьобиус беше изненадан, каза: "Как може да откажеш на най-големия
технически спец на Холивуд?" Казах: "Ами така е.
Не мога да го използвам. Не е моят духовен войн."
После се разхождахме по улицата, Холивуд,
имаше едно малко кино, киносалонче. Даваха научнофантастичен филм.
"Тъмната звезда".
ТЪМНАТА ЗВЕЗДА (1974) Режисьор Джон Карпентър
Като видях филма: "Това е човекът!"
О'Банън.
Ще търсим този човек. Това е човекът!
ДАН О'БАНЪН 1946-2009 Дан беше от провинциално Мисури,
Озарк. И дори не е имал телефон до десетгодишен.
ДАЯН О'БАНЪН Тогава за първи път го ползва.
Чете разказите на Марк Твен и не разбира, че са стари.
Мисли ги за съвременни истории.
Един вид човек извън времето по странен начин.
Но винаги го е привличала фантастиката.
За мен първо е изкуството, после техниката. И това беше О'Банън.
Гласът на О'Банън Бях доста подготвен.
Имах много ясна представа за него...
като за много ерудиран луд.
"Калявах се" за интервюто.
В "Къртицата" имаше коса, дълга до раменете
и голяма брада, беше луд за връзване. Играеше във филмите си.
Бях посрещнат на вратата от очарователен господин, европеец.
Гладко избръснат, със стилна прическа.
Дръпна се и извади от куфара си малко парче нагънат вестник и каза:
"Това е специална марихуана." Казах: "О, човече!"
Помня само, че се отпуснах невероятно и го гледах право в очите,
когато съвсем неочаквано в края на изречението той каза: "Така!"
И бум! От лицето му се изстреляха тези радиални линии от шарки,
които продължиха да създават около главата му движещ се кръг,
трептяща мандала, нещо като калейдоскоп,
с лицето му в центъра и очи, забити в мен.
Останалото пространството изчезна.
И после той целият. Отпусна лицето си.
Очите му, втренчени в мен, като нещо свръхестествено, изведнъж се отпуснаха.
Клепачите се спуснаха, лицето се засмя и се промени.
Двадесет години се върнаха върху лицето му.
И халюциногенният, и душевният ефект се разсеяха веднага.
И аз бях напълно смаян. Бях зашеметен от изживяването.
Той каза: "Искам ти да направиш ефектите."
Казах: "Добре, да, по дяволите!"
Няма да го забравя, каза: "Сега продай всичко, което имаш и ела в Париж.
Животът ти ще се промени."
И тогава той дойде в Париж.
Това беше. Имах двама войни: Мьобиус и О'Банън.
Трябваше да намеря другите.
Първият актьор е бащата, дук Лито.
ЛИТО
Дейвид Карадайн беше играл в много популярен сериал,
в които беше войн, обучен от източни майстори.
Беше повлиян от "Къртицата". КУНГ ФУ: ИЗТОЧЕН УЕСТЪРН
Когато Карадайн научи, че го искам, дойде...
Дойде на бегом.
Чаках го в Лос Анжелис в една хотелска стая.
Бях си купил витамин Е.
Витамин Е. Половин килограм.
За да вземам по таблетка на ден за усилване.
Карадайн дойде в стаята ми и първото, което видя, беше купата с витамин Е.
Каза: "О, витамин Е!"
И ми изпи всички таблетки с витамин Е!
Като някое чудовище! Шестдесет долара бяха!
Е, беше голямо начало.
И тогава казах: "Трябва да работим заедно! Ти си човекът, когото търся."
Исках музикална група за всяка планета.
"Пинк Флоид". Те ще правят музиката на Лито.
"Пинк Флоид" имаха албум "Обратната страна на луната."
За мен това е човешкото същество, като луната. Едната страна ярка, светла.
А другата страна е тъмна, несъзнателна,
мистериозна, дълбока.
Стана по време на една среща.
"Пинк Флоид"? Жибон каза: "Добре, ще отида!"
Позвъни на агента на "Пинк Флоид". Каза: "Може ли да се срещнем?"
Така един ден отидохме в Лондон.
ЖАН-ПОЛ ЖИБОН Бяха по средата на финалното миксиране
на "Обратната страна на луната" в "Аби роуд", прочутото студио.
Помня, че отидохме там,
те бяха много резервирани, поп звезди, много дистанцирани.
Те ядяха. Ядяха... не знам...
...хамбургери. Четирима човека ядяха хамбургери.
Казах: "Здравейте!" Те казаха: "Здравейте."
И нищо, не можех да говоря - те ядяха.
Изневиделица Жодо... Ние го наричаме Жодо.
Жодо каза: "Не. Дразнят ме. Да вървим!"
Започнах да ги обиждам: "Как може да не схващате,
предлагам ви най-важния филм
в историята на човечеството!
Ще променим света! А вие ядете...
Ядете "Биг Мак".
Как може?"
И тогава те спряха и говориха с мен.
И след това, мина много, много добре. Много, много добре.
Говорихме да се направи голям албум с музиката от "Дюн".
Щеше да е страхотно, нали?
СЦЕНА - 10, ЗАЧЕВАНЕТО НА ПОЛ В моята версия дук Лито
... е кастрат. Кастриран е.
Тогава как така има син?
Тогава съпругата му, прекрасна жена,
мъдра жена,
и този мъж правят любов, космическа любов, когато той среща тази жена.
Как той ще създаде дете? Тя взима капка от неговата кръв
и превръща кръвта в сперма.
После виждаме капката кръв да се движи във вагината, матката...
Ще следваме кръвта. Кръвта идва и влиза в яйцеклетката...
И избухва там.
Тя забременява от капка кръв.
ВСИЧКО СИНЬО Това направих.
Какво ще кажете, ако сте син не от сексуално удоволствие,
а от духовно удоволствие?
От тази духовна любов, той ще създаде Пол.
Пол беше младо момче,
но не нормално момче. Беше мутант.
С голяма душа и сила.
Къде ще намеря това момче? Синът ми.
"КЪРТИЦАТА" (1970) Режисьор Алехандро Ходоровски
Днес навършваш седем години. Вече си мъж.
Погреби първата си играчка и снимката на майка си.
Работих с него в "Къртицата", сега беше на 12.
Казвам му: "Ти ще си Пол, но трябва да се подготвиш като войн."
Един ден ми каза: "Ще правим "Дюн" и искам ти да играеш ролята на Пол
и ще трябва да се подготвиш."
Подготвих сина ми за ролята,
точно както дук Лито подготвя сина си.
"Да, ще трябва да научиш карате и акробатика
и съзнанието ти да се развие много.
Трябва да си гений". Искаше да съм героят си.
Намерих му учител. Имах много силен човек.
Жан-Пиер Виньо.
Когато започнахме, той беше на 12.
Тренирах го по карате, японско карате джу джицу.
Всички с техники юмрук - крак,
ключове, притискане към пода или в стоящо положение,
комбинация от карате, джудо, айкидо и атеми-джицу.
Научи как да се бие с ръце, с нож, с меч.
Научи всичко това.
И беше готов да направи Пол, като истински Пол.
Тренирах Бронтис шест часа на ден, седем дни в седмицата две години.
Беше болезнено. Жан-Пиер беше безмилостен.
Не, наистина. Работехме заедно. Беше безмилостен.
Всички ми казваха: "Какво си направил?"
Защо се опитваш да промениш съзнанието на детето
и да го направиш супер човек?
Казах: "Не, само събуждам креативността".
Разширих съзнанието му. Това направих.
Не знам дали промених живота му. Сега си мисля:
"Защо го направих?" Пожертвах сина си.
Но тогава казах, че ако трябва да отрежа ръцете си,
за да направя този филм, ще ги отрежа. Ще го направя.
Вярвах, че да направиш филм,
който ще промени
съзнанието на младите,
беше свещено. Трябва да жертваш себе си.
Дори бях готов да умра.
Ходо е малко като диктатор или култов вожд в събирането на армията си.
Част от гениалността му е да събере тези хора, да намери точните хора
за дизайна на космическите кораби, дрехите, дизайна на целия му свят.
Мисля, че вижда потенциала на фантастиката.
За мен научната фантастика е като огромен театър,
като огромно произведение на изкуството.
Всеки космически кораб беше като живо същество.
Като насекомо, като огромна птица.
Това бяха космическите кораби, които исках.
Фос го знаех от кориците книгите с фантастика.
Бяха космически кораби с душа, като живи същества.
Трябваше да е Крис Фос.
ЛОНДОН
Тази компания "Камера Уан" се свърза с мен.
КРИС ФОС Казаха: "Ще правим филм във Франция.
Видяхме работата ви в книжарница за фантастика в Париж.
Искате ли да дойдете да говорите с нас и да видим може ли да направим нещо?"
По тази причина отидох в Париж.
Знаех само, че ще пренощувам
и после бях представен на Алехандро.
Ето го и този леко странен човек. Първо претърси чантата ми.
Започна да вади нещата. И после разбра, че чантата е моя.
Мислил, че е на приятелката му. Не беше добро начало.
Каза ми: "Ще гледате филм, направен от Алехандро".
СВЕЩЕНАТА ПЛАНИНА (1973) Гледах сам най-странния филм на света.
И точно по средата му този човек изсра златно лайно.
Ти си екскремент. Можеш да превърнеш себе си в злато.
Това беше въвеждането ми в това цялото обкръжение. Вече си мисля,
че Алехандро притежаваше някаква притегателна сила, някаква енигма.
Намерих това за доста странно. Казаха: "Искаме да се върнете.
Искаме да живеете тук. Ще сте част от нас." Тогава се настаних в Париж
и се вмъкнах в парижкия живот
и това беше абсолютна изненада.
Дан обичаше Париж. Когато отиде първия път, мислеше, че е много тесен
и малък и не го разбира, а той е твърде голям за Франция.
Но го обичаше.
Пишеше ми любовни писма и писма с впечатленията си.
Ето едно от 10 септември 75-та.
Пише: "Изпращам ти фотокопия от някои предварителни скици
на кораби за филма. Имаме двама художници.
Французин на име Жан Жиро и англичанин - Кристофър Фос.
Преди "Дюн" първият е рисувал комикси, а вторият корици на книги.
Млади са. Както споменах, целият екип на филма е млад.
Ходоровски, на 46, е най-старият."
Тогава бях като пророк. Бях посветен.
Дадох им усещането, че те не правят само филм.
Правят нещо важно за човечеството. Имаха мисия. Бяха войни.
Алехандро беше гуру. Мотивира те напълно.
Още мисля така. Направих някои от най-необичайните си рисунки
и много се гордея с тях. Той много ни подкрепяше. Много.
"КОСМИЧЕСКИЯТ КОРАБ НА ПИРАТИТЕ" РИСУНКА НА КРИС ФОС
Алехандро толкова ме мотивираше,
че ходех и уикендите, за да завърша рисунките.
Имам такъв спомен от създаването на пиратския кораб през един уикенд.
Беше смъртно ранен и цялата подправка се изсипва от него.
Имаше камуфлаж, съответстващ на астероида.
Беше точно като риба. Ако не мърда, никой няма да го види.
Помня, че го виждах много ясно в главата си.
Мислиш, че виждаш скала, все едно си под водата,
и изведнъж нещо мръдва и разбираш, че е това е обект.
Още не съм чел книгата. Нямам представа за какво е.
Абсолютно никаква.
Всичко идваше чрез Алехандро и сценария. Да, да.
Що се отнася до мен, "Дюн" е това, което Алехандро ми е казал, че е.
Теоретично той нямаше нужда от сценарий.
Можеше да седнеш с Алехандро и той щеше да ти разкаже историята.
Щеше да каже: "Сега сме в този пейзаж."
СПАСЯВАНЕ ОТ БУРЯ "Сцените са в пустинята.
Жегата е толкова силна, но небето е синьо, изгарящо синьо".
И, Господи, ти вече си там.
Алехандро винаги имаше съвсем ясни идеи.
Правеше малък театър. Казваше: "Това са сардукарите. Така изглеждат."
Пускаше ти музика и после...
Но беше прекрасно, защото един вид те оставяше...
Мотивираше те, но после те оставяше да интерпретираш.
Търсех искрата на гений у всеки човек,
с огромно уважение.
Всеки ден ги зареждах,
за да бъдат свободни, да дадат най-доброто от себе си.
В други филми те оставят да си блъскаш главата.
Понякога си мислиш, че дори не ги интересува какво правиш.
Но Алехандро беше пристрастен към целия проект.
Всяка сутрин произнасях голяма реч.
Като треньор по футбол или ръгби.
Говорех с играчите.
Всяка сутрин произнасях речта си.
За да кажа: "Правете това, което трябва,
защото това ще е важно."
"ДВОРЕЦЪТ НА ИМПЕРАТОРА" РИСУНКА НА КРИС ФОС
Почнах кариерата си... щях да ставам архитект.
И това може да се види в двореца, който може да се построи физически.
Всичко, което проектирам, може да се построи. Вижте подробностите.
Има стени със сълзяща вода, всичко е много стилизирано.
Проектирах ги, знаейки точно как ще построят декорите.
Казах: "Да, Алехандро, ще го направим от фибростъкло, ще го отлеем така."
Знаех как да го направя и как да постигна ефекта.
По онова време съблазнявах Дали,
защото исках Дали да е лудият император на галактиката.
За нас само Дали можеше да е император на света,
с този необикновен талант, с начина на говорене, фразите.
САЛВАДОР ДАЛИ Никой не може да разбере Дали,
защото и аз никога не разбирам работите си.
Никога Дали не разбира картина на Дали,
защото Дали създава само енигми.
Дали беше нещо специално, нали?
НЮ ЙОРК
Първият път отидохме в Ню Йорк с Мишел Сейду.
Отидохме в "Сент Реджис", защото Мишел Сейду го харесваше.
И разбрахме, че Дали също е в "Сент Реджис"!
Случайно. Четях книга за Таро.
И взех една страница с Обесения.
ОБЕСЕНИЯТ
Написах: "Искам да се видим, защото ще правя филм с вас."
Хареса му. Да получиш такава покана. И отговори: "Ще се видим."
"Чакам ви в бара."
В бара имаше картина, дълга 6 метра,
прерафаелит, където имаше крал
и благородници, които имаха изражения, сякаш криеха нещо.
Дали ми каза: " Харесва ми тук, защото има 6 метрова картина
посветена на пръдня."
Дали ми каза: "Ще се видим в Париж. Ще помисля."
В Париж, на Шанз-Елизе имаше един много луксозен ресторант
и той беше там със свитата си.
Бяха дванадесет човека на масата и той.
"Седни. Искам да те питам нещо."
"Какво, господин Дали?"
"Когато бяхме млади, аз и Пикасо ходехме на плажа.
Отваряхме вратата на колата
и винаги намирахме в пясъка часовник."
Часовник.
"Намирал ли си през живота си часовник в пясъка?"
Казвам си: "Какво да отговоря?"
Много бързо, ей така, защото всичките 12 човека чакат отговора ми.
Защото ако кажех, че винаги съм намирал часовници,
щях да мина за суетен, за смешен.
Ако кажех, че никога не съм намирал, щях да мина за бедняк.
И изведнъж ми дойде на ум, казвам: "Никога не съм намирал часовник.
Но съм губил много."
"Така ли? Добре!"
След това: "Ще те чакам в Барселона!"
БАРСЕЛОНА
Беше игра.
Освен това Ходоровски беше част от движението на сюрреалистите.
Това много се хареса на Дали.
Значи беше игра между тях. Кой ще спечели играта?
Преживя първата си авантюра с Аманда Лиър,
тази необичайна секси особа.
Никой не знаеше дали тя е мъж или жена,
съвсем невероятна личност.
Нещо като муза, муза на поета.
АМАНДА ЛИЪР Когато някой като Ходоровски
идваше да го види, беше малко двусмислено.
Беше донякъде уважение. Да, постигнал си успех,
но имаше и малко ревност, мисля. Той малко ревнуваше.
Трябва да се срещнете с него, трябва да го опитомите, както и той вас.
Ще ви накара да минете през тези посвещавания всеки път.
Разбира се, Дали нямаше никаква идея за какво става дума в "Дюн".
Не беше я чел. Не знаеше кой е Франк Хърбърт. Не знаеше за какво е "Дюн".
Трябваше да му обясня, защото харесвах Франк Хърбърт и "Дюн".
Казах му: "Това е нещо велико.
Не е само фантастика. Това е цяла философия."
Заинтригува се, усетих го.
Тя се отнесе с мен много добре, стана ми съюзник,
защото й предложих ролята на принцеса Ирулан.
Принцеса Ирулан Императорът
Да, беше истерично. Защото Дали каза: "Аманда трябва да играе принцесата."
И всички ме погледнаха, казаха: "Тя актриса ли е?"
"Да, тя ще е принцесата."
Тя ми каза: "Внимавай, защото Дали е разрушителен.
Каже ли "да", ще се постарае да съсипе филма."
Дали попита: "Ще имам ли хеликоптер?" За него това беше върхът.
"Да, да, ще имаш много." - "Ще имам ли горящ жираф?"
"Какво ще кажеш за..." - "Горящ, искам горящ."
"Добре, ще има горящ жираф. И слонове, каквото искаш."
ЖИРАФ ВЛИЗА В КАДЪР
И бавно бюджетът на филма вървеше нагоре, нагоре.
Говорехме за стотици хиляди, милиони долари.
Дали ми каза: "Ще работя с теб,
но искам да бъда актьорът
с най-доброто заплащане в Холивуд.
Искам сто хиляди долара на час."
Казах на Алехандро: "Никога няма да го направим!"
Не мога да му платя "най-много в света". Невъзможно е.
После, защото Алехандро ми каза,
че само Дали може да е императорът, тоталитарният император,
ни хрумна идеята да му платим на отработена минута.
Отидох при Алехандро: "Колко минути ще го снимаш?
Колко минути ще е във филма?"
Алехандро каза: "Най-много пет, вероятно три."
Казах: "Имам идея!". Отидох при Дали: "Ще ви платя 100 000 на минута!"
Каза: "Гениално! Ще бъда актьор за 100 000 долара на минута!"
Казах: "Ще ви направя отливка, хипер реалистична,
и ще направя императорът на галактиката
толкова да се страхува да не го убият, че има робот. И роботът ще играе."
ГЛАВАТА НА КУКЛАТА НА ИМПЕРАТОРА СЕ ОБРЪЩА КЪМ ПРИНЦЕСА ИРУЛАН
Дали каза: "Да, ако ми дадеш тази скулптура за моя музей."
"Добре". И така имах Дали.
ИМПЕРАТОРЪТ
При разговора ни Дали ми показа каталог на Гигер.
И ми каза: "Мисля, че този човек има талант."
Гледам го, гледам го... Невероятен е!
Това е, което търся за харконите, за лошите.
Готическа планета, готически персонажи.
И тогава тръгнах да търся Гигер.
ГРЮЕР ШВЕЙЦАРИЯ
Париж беше мястото, където Ходоровски и Дан О'Банън
Х. Р. ГИГЕР видяха изложени мои работи...
и поискаха да се присъединя към тях.
Гигер никога не беше правил филми.
Казах му: "Трябва да правиш филми." - За мен беше нещо напълно ново
и невероятно увлекателно.
Казах на Гигер: "Искам те какъвто си.
Ти проникваш в най-дълбокия мрак на душата.
Това е добре. Това е твоето изкуство. За мен изкуството ти е мрачно.
Прекрасно, мрачно изкуство, необходимо за барон Харконен."
С Ходоровски се срещнах за първи път в Париж.
Това беше вечерта,
когато той посети концерт на "Магма".
За планетата на Харконен избрах тук, в Париж,
много известна тогава група, "Магма".
"Магма" беше готическа, "милитъри"...
... ужасна.
Не знаех абсолютно нищо за проекта,
КРИСТИАН ВАНДЕР нито за идеята или за книгата.
Научих за всичко това по-късно.
Алехандро Ходоровски не ни даде никаква насока за музиката.
Мисля, че ни имаше доверие.
Сега имах идея, защото той описа планетата, харконите.
Знаех, че не са добри момчета, че са по-скоро лошите.
Това беше доста лесно да се предположи,
защото "Магма" прави музика, която е доста брутална,
типично тежка, такива неща.
Бях направо смаян от качеството
и им казах, че се чувствам точно като Христос, когато е бил на кръста.
Бях удовлетворен, музиката беше очарователна.
Използвах най-добрите музиканти по онова време, от рока.
ФЕЙД-РОТА, УМАН КУДУ, "ЗВЯРА" РАБАН
Мик Джагър исках да играе Фейд-Рота, персонаж.
(ГОРИ ПЕПЕРУДА И ПУШИ ДЪЛЪГ ДЖОЙНТ)
Как ще се свържа с този човек,
който няма да се впечатли, че мога да направя голям филм?
Той е на върха на славата си, на триумфа си. Как?
Бях поканен на един прием в Париж.
Голямо събиране на парижката буржоазия...
И на другата страна на залата, голяма, не знам, може би 150 квадрата,
беше Мик Джагър. Видях го отдалече.
Мисля, че той ме видя и го видях, че тръгна напред...
Започна да се придвижва между хората...
После разбрах, че идва при мен.
Пресече залата и спря пред мен.
Казах му: "Искам ви за моя филм."
Каза само една дума: "Добре."
Често ме канеха във "Фабриката" на Анди Уорхол.
Канди Дарлиг и всички тези хора.
Там срещнах Удо Кир, който беше най-големият актьор на Уорхол.
Играл е велики роли и каза, че ще играе за мен.
ПАЙТЪР МЕНТАТА
СЦЕНА - 41 ИЗТЕЗАНИЕТО НА ЛИТО
ПАЙТЪР ОТВАРЯ САНДЪКА... ПРИНЦЕСАТА...
ПАЙТЪР ВАДИ ПРИНЦЕСАТА
ПАЙТЪР ОТСИЧА ДЯСНАТА РЪКА НА ЛИТО
РЪКАТА В САНДЪКА
БАРОНЪТ РЪКОПЛЯСКА
"КЪДЕ СА ТЕ?"
ПАЙТЪР ОТСИЧА ДРУГАТА РЪКА...
ПАЙТЪР: "КЪДЕ?"
ВТОРИЯ КРАК С ДРУГИТЕ ТРИ КРАЙНИКА
ПОСЛЕ, ВНЕЗАПНО ПОБЕСНЯЛ, БАРОНЪТ ПРЕСИЧА СТАЯТА
ВЗИМА КЛЕЩИТЕ ЗА СЕЧЕНЕ
"ЖЕНИ, ДЕЦА, СТАРЦИ, БОЛНИ И КУЧЕТА... ВСИЧКИ ДА УМРАТ! ПЪЛНО ИЗТРЕБЛЕНИЕ!"
Барон Харконен е огромно, огромно чудовище,
което има антигравитационни импланти
и е във въздуха през цялото време, защото е прекалено тежък.
Орсън Уелс.
ОРСЪН УЕЛС
Орсън Уелс имаше лоша репутация,
защото казваха, че обича толкова да пие и яде,
че изяжда филма.
Ядял много, а и не завършвал филмите, бил капризен.
Но аз казах: "Не, Орсън Уелс е гений, той е човекът."
Понеже обича да яде, казаха, че ходи в гурме ресторанти, когато е в Париж.
Затова пратих един секретар да пита
във всички гурме ресторанти в Париж
къде яде Орсън Уелс.
Намерихме ресторант където той ядеше.
Шест бутилки вино. Той ядеше.
Тогава попитах главния готвач: "Кое е най-доброто вино, което пие?"
Каза: "Това." "Пратете му една бутилка."
Той изпи бутилката и поиска да говори с мен.
Говорих с цялото си уважение, защото за мен той беше идол.
Каза: "Не искам да го правя. Не искам вече."
Казах му: "Ще ви предложа нещо.
Ако играете във филма, въпреки че ще ви платим исканото като актьор,
ще наема главния готвач на този ресторант
и ще ядете, като тук, всеки ден."
Каза: "Ще играя."
Имах скиците от филма,
които получих от Мьобиус, нарисувал сториборда, където човек може да види
замъка на Харконен.
Замъкът представляваше барон Харконен, голяма негова скулптура.
Там живееше барон Харконен. В себе си! Голямо его, нали?
"ГЛАВАТА" НА ЗАМЪКА
Замъкът отваря уста, оттам излиза навън език...
И космическият кораб каца върху езика.
И после прави...
"ЗАМЪКЪТ НА ХАРКОНЕН" РИСУНКА НА Х. Р. ГИГЕР
Бях очарован от творението на харконите
и когато боядисвах с пистолет тези пет картини
дадох най-доброто от себе си, за да създам тези рисунки.
За да отидеш до замъка, има път с цеви.
Огромни цеви. От тях излизат ножове.
За да отидеш до барон Харконен,
трябва да вървиш по този път,
избягвайки големите ножовете, които искат да те унищожат.
Ако е атакуван, се задвижват копия и пронизват хората,
които се намират върху пътя към замъка.
Всъщност тази крепост на Харконен никога не е съществувала в романа.
Това беше по някакъв начин "превод" на Алехандро Ходоровски,
негова интерпретация на историята.
СЦЕНА - 90 ФИНАЛНА СЦЕНА
СМЪРТТА НА ПОЛ
Когато Пол е убит, той не умира,
защото е Месията, който може да просвети цялото човечество.
ПОЛ: "ТВЪРДЕ КЪСНО... НЕ МОГА ДА БЪДА УБИТ... ЗАЩОТО..."
ПОЛ ПАДА МЪРТЪВ
Накрая съзнанието му е съзнанието на всеки. Той е множествено същество.
Аз съм другите. Другите са мен.
ДЖЕСИКА С ГЛАСА НА ПОЛ: "ЗА ДА УБИЕШ МЕСИЯТА, ТРЯБВА ДА МЕ УБИЕШ."
ЧАНИ С ГЛАСА НА ПОЛ: "И МЕН. МОГА ДА ЖИВЕЯ ВЪВ ВСЯКО ТЯЛО."
АЛАЯ С ГЛАСА НА ПОЛ: "ТРЯБВА ДА МЕ УБИЕТЕ. АЗ СЪМ ПОЛ."
Убивайки героя почти на края,
отваряш и пътя за самоидентифициране.
Така не се идентифицираш с героя, с персонажа,
но започваш да се идентифицираш с всемирното съзнание.
СТИЛГАР С ГЛАСА НА ПОЛ: "АЗ СЪМ ПОЛ."
ХАЛИК С ГЛАСА НА ПОЛ: "АЗ СЪМ ПОЛ!"
Той умира наистина физически, но става всеки един.
ГРУПА ЖЕНИ С ГЛАСА НА ПОЛ: "АЗ СЪМ ПОЛ!"
И после, щом цялото човечество е просветено,
Земята се променя.
ОБРАЗУВА СИН ПРЪСТЕН КОСМОСЪТ ПОДИВЯВА
Върху планетата от пясък
започват да се развиват растения, животни, тя става като рай.
ДЮН СЕ ПОКРИВА С РАСТИТЕЛНОСТ
ГОРИ
МОРЕ
ЗЕЛЕН ДЮН
Дюн е Месия на планетите, защото е планета със съзнание.
Със същото съзнание на Пол. И планетата отива във Вселената,
за да просветли другите планети.
НАПУСКА ГАЛАКТИКАТА
Промених края на книгата, очевидно!
В книгата - това е продължение - планетата не се променя никога.
Не е будна, с космическо съзнание.
Планетата не е Месия. Аз я направих.
ДЮН ИЗЧЕЗВА НАПЪЛНО. Различна е. Беше моят "Дюн".
ЦЕЛИЯТ ЕКРАН Е СИН... НАДПИСИ...
Когато правиш филм, не трябва да щадиш романа.
Като при женитбата, нали?
Вървиш с жената, бяла, жената е в бяло,
вземаш жената, но ако я щадиш, никога няма да имаш деца.
Трябва да разтвориш роклята и да...
Да изнасилиш булката.
И тогава ще имаш твоя филм.
Аз изнасилвах Франк Хърбърт, изнасилвах, така!
Но с любов, с любов.
И тогава се появих с това.
Беше толкова хубаво произведение. Добре направено
за време, когато нямаше фотокопиране. Просто се снимаше всяка рисунка.
Цветно, така добре направено,
с толкова много детайли за костюмите, за техниката.
Всяко студио има книга като тази. Всяко студио.
"Метро-Голдуин-Майер", "Юнивърсъл", всички...
Мишел Сейду им даде книга като тази.
Този подход беше избран точно защото мислех,
че те може би имат известно недоверие към Ходоровски.
Но щом показваме ъглите на камерата, щом обясняваме всяка сцена,
начина, по който искаме да я снимаме, трябваше да се уверят.
Не се увериха. Не беше достатъчно.
ЛОС АНЖЕЛИС
В Лос Анджелис не бях оптимист.
Ние имаме с американците понякога трудни отношения.
Е, имали сме.
Бяхме почти на финала, но трябваше да намерим още 5 милиона долара.
Филмът струваше 15. Е, приблизително 15.
Бяхме поканени в "Уолт Дисни" от председателя на борда.
Той прегледа проекта и каза:
"Това е прекрасен проект,
но е като Конкорд. Изключителен самолет, но никога тук!"
Тогава си казах, че ще срещнем много проблеми.
Холивуд предпочита идеи, които може да свърже с два модни филма.
Ако кажете, че е като "Джурасик парк" кръстосан със "Здрач"
или "Хобит" с "Полетата на смъртта", ще е по-разбираемо.
Да дойдеш с нещо по-сложно,
с теми за зрели хора, с някаква двусмисленост,
и особено филм, който има духовни и метафизични идеи,
е нещо, което плаши повечето студиа.
Винаги ни приемаха много любезно, но отговорът беше един и същ.
Когато им давахме книгата, бяха много впечатлени.
Никога не бяха виждали такова нещо.
Всеки път ни казваха: "Великолепно. Много добре построено.
Решили сте техническите проблеми на специалните ефекти.
Приемливо икономически.
Но не възприемаме вашия режисьор."
Те нямат ценз да оценяват това. Не са художници или артисти.
Повечето са финансисти. Искат да знаят финансовия отчет.
Холивуд не си представяше фантастиката по този начин.
Беше "2001: Една одисея в космоса" или малки филми категория "Б".
Но огромен филм, който да струва милиони долари с всички тези ефекти,
те не можеха да си го представят.
Може би беше и малко дълъг. Може би филмът е малко прекалено дълъг.
Поискаха от мен да направя филм от час и половина, за киносалоните.
Казах: "Не, защо?"
Ще направя филм от 12 часа! Или 20 часа!
Притеснението беше, че ще надхвърли бюджета
и няма да има публика, никой няма да иска да изгледа толкова дълъг филм.
Такива неща трябваше поне да бъдат обсъдени,
преди да се направи презентация,
защото някой трябваше да знае, че хората на студиото ще бъдат...
Би имало предупреждение колко е странен проектът.
Екстравагантната страна на Ходоровски, особено след...
"Свещената планина" и "Къртицата",
не им даде вяра, че може да води такъв амбициозен проект.
Защото 15 милиона в средата на 70-те бяха много, много пари.
Това отговориха, макар че намираха всичко за чудесно.
Всичко, освен режисьора.
Трябва да си като поет. Филмът трябва да е както го мислиш и както го искаш.
Не да водиш бележки как да промениш този герой или другия. Не!
Филмът трябва да е така, както си го мечтал.
Филмът трябва да бъде точно както аз сънувам филма.
Това е мечта. Не променяйте мечтата ми.
Убеден съм, че хората не направиха този филм в Америка,
защото се страхуваха от него. От въображението му, ума му,
от това, което щеше да им причини.
Това е причината да не го направят, защото хората се страхуваха.
Тази система ни прави роби.
Без достойнство. Без дълбочина.
С дявол в джоба ни.
Тези... тези невероятни пари са в джоба.
Тези пари. Тези лайна.
Това нищо. Тази хартия, която няма нищо вътре.
Филмите имат сърце.
Имат съзнание.
Имат сила.
Имат амбиция. Исках да направя нещо такова.
Защо не?
О'Банън: "Отмениха го в момент, когато всичко планирано
да се прави на хартия, беше направено, и бяхме готови да започнем декорите."
Имаха пауза, преди да идат в Алжир за снимки.
ДАЯН О'БАНЪН Върна се тук за някои проучвания.
Тогава получи обаждането, че всичко приключва. Няма пари.
И той полудя. Всичко беше в Париж.
Всичко, което имаше, беше в Париж. Продаде си колата.
Строполи се на кушетката ни и остана там
около две седмици, докато подлуди всички.
Беше пълна катастрофа, че няма да се прави.
Щеше да бъде съвсем необикновен.
Бях разочарован. Разбира се, че бях.
Защото, ако филмът беше направен...
То е като да имаш живот, за който си мечтал.
Животът ми можеше да бъде такъв или онакъв. Нали?
Бях много разочарован, защото всички вярвахме в този филм.
Вярвах в него.
Алехандро беше много наранен, много разстроен. Беше голям провал за него.
Сега това е мое мнение, но мисля,
че не му се щеше да прави нищо друго след подобен проект,
който беше проектът на живота му. Такова чувство имам.
Мисля, че унижението, което Алехандро Ходоровски изпита - да не бъде избран,
да бъде отстранен, защото е твърде оригинален, твърде сюрреалистичен,
е дълготрайна травма и Ходоровски я носи в сърцето си цял живот.
Бях убеден, че щеше да е нещо велико.
Но тогава дъщерята на Дино де Лаурентис
се появи и ни отне проекта.
Даде го на Дейвид Линч.
ФИЛМЪТ СЪБИТИЕ, КОЙТО ВИЕ ОЧАКВАТЕ
ДЮН ЗА КОЛЕДА В ИЗБРАНИ КИНА
Когато чух, че Дейвид Линч ще му бъде режисьор,
ме заболя, защото уважавам Дейвид Линч. Той може да го направи!
Той е единственият в този момент, който може и ще го направи!
Страдах, защото ми беше мечта и друг човек ще я осъществи,
може би по-добре от мен.
После, когато филмът излезе, щяха да го дават тук,
казах, че няма да ида да го гледам, защото ще умра.
Синът ми каза: "Не, ние сме войни. Трябва да отидеш да го гледаш."
И ме закараха, като болен отидох в киното.
Дори мислех, че ще плача. Започнах да гледам филма
и малко по малко, малко по малко,
започнах да се радвам, защото филмът беше ужасен!
"ДЮН" (1984) Дойдохме за вас!
Беше провал!
Е, това е човешка реакция, нали?
Не е хубаво, но такава ми беше реакцията.
Казах: "Не е възможно! Това не е Дейвид Линч,
защото той е голям творец. Продуцентът е направил това."
Не съм гледал филма и няма да го гледам никога.
Ходоровски беше изпреварил времето си.
Проблемът беше, че носеше много идеи,
отнемащи на хората десетилетия, за да ги асимилират.
Когато искаш да промениш съзнанието на публиката,
съзнанието на холивудските продуценти, цялата екология,
трябва да си безкрайно търпелив, като Кайнс, планетолога.
Тези неща отнемат хиляди години.
И много бавно тези идеи могат да проникнат в системата.
Но Ходо се надяваше, че ще се случи през живота му, ще се случи сега,
но истината е, че може да минат поколения,
преди филмите наистина да се издигнат до нивото, което желаеше Ходо.
От този очакван провал дойде много креативност.
В живота нещо идва, ти казваш "да".
Нещо си отива, ти казваш "да".
Не направихме "Дюн"? Да!
Така е, да, не го направихме! И какво от това?
Какво от това?
"Дюн" съществува като мечта, но и мечтите променят света.
"Дюн" е като Пол, така че "Дюн" беше...
Прерязаха му гърлото. Филмът не беше направен, беше убит.
Но може да чуете в някои филми:
"Аз съм "Дюн", аз съм "Дюн", аз съм "Дюн"."
Мисля, че беше гид. Гид за някои.
Във всеки случай, аз съм убеден,
че този сториборд обиколи кулоарите на Холивуд. Не може да не е вярно.
Приятно ми е да си го представям. Трябва да сме позитивни.
В "Междузвездни войни" от 1977 има много визуални позовавания
от изложеното на хартия от Ходоровски.
Вижте само боевете с мечове. Има огромно влияние.
Има сцена, в която Пол се дуелира с робот за тренировка
и тя много прилича на дуела на Люк с топката в "Хилядолетния сокол".
Интересното е, че има кадри от гледната точка на робота,
който е с хед-ъп дисплей, където анализира обстановката около него.
Замислих се, но не мога да си спомня да съм виждал по-рано тази сцена,
която сега виждаме безброй пъти.
Терминаторът гледа някого и анализира лицето му.
ТЕРМИНАТОРЪТ (1984)
Един от тези случаи на филм, който никога не е направен,
но който оставя следа по толкова много филми, появили се после.
ФЛАШ ГОРДЪН (1980) Режисьор Майк Ходжис
ПРЕЗРЕНИЕ ОТ ВЕЛИКИТЕ ДИНАСТИИ
... И ГРАБНА ОЧИЛАТА...
ОЧИТЕ НА ЧЛЕНОВЕТЕ НА СДРУЖЕНИЕТО БЯХА СИНИ ЗАРАДИ ПОДПРАВКАТА
ПОХИТИТЕЛИТЕ НА ИЗЧЕЗНАЛИЯ КИВОТ (1981) Режисьор Стивън Спилбърг
ПОЛ, ПРАВ, В ТРАНС ИЗДИГА СЕ КЪМ ПОКРИВА НА ПЕЩЕРАТА
И СЛИЗА НА КРЪГЧЕТА КЪМ СВОБОДНИТЕ ДИМЪТ СЕ РАЗСТИЛА МЕЖДУ СВОБОДНИТЕ
ВСЕОБЩО РАЗСТРОЙСТВО
ГОСПОДАРИ НА ВСЕЛЕНАТА (1987) Режисьор Гари Годар
ВСЕ ПО-БЛИЗО
ВЪТРЕ В ГАЛАКТИКАТА - ЧИСТО БЯЛО
МИЛИОНИ ЗВЕЗДИ - БЛЯСЪК ОТ СВЕТЛИНА И ЦВЯТ - РАЗТВАРЯ СЕ
КОНТАКТ (1997) Режисьор Робърт Земекис
ПРОМЕТЕЙ (2012) Режисьор Ридли Скот
Гигер. Той направи чудовището от "Пришелецът".
ПРИШЕЛЕЦЪТ (1979) Режисьор Ридли Скот
Защо направи чудовището от "Пришелецът? Заради Дан О'Банън.
О'Банън създаде "Пришелецът".
Взеха Мьобиус, взеха Гигер, Фос.
И Холивуд започна да използва моята група.
Беше фантастично. - "Дюн" е този масивен астероид,
който едва не улучва Земята, но все пак успява да я засее
с всички тези удивителни спори. В свят без "Дюн" на Ходоровски,
може би няма "Пришелецът", а без "Пришелецът" няма "Блейд Ранър".
Няма "Блейд Ранър", Уилям Гибсън, "Матрицата", няма всичко това,
което се предава органически по тази линия.
Много хора вземат образи и идеи и ги включват в други проекти,
това води винаги назад към Ходоровски.
Когато си замесен в раждането на звяр като този,
когато не получаваш шанс да го направиш, да види екран
той продължава да живее в главата ти. Нямаш шанс да го прогониш.
История като тази, не си отива
и идва в сънищата ти докато си жив, освен ако не я изкараш.
Тогава Мьобиус ми каза: "Какво ще правиш? Ще умреш?"
Не, няма да умра. За мен провалът е само смяна на посоката.
Ако не правим това... Ние правехме "Дюн"...
В основата е "Дюн" на Хърбърт, но този "Дюн" сме ние.
Той е видим. Това е една творба.
Ще използвам всичко, вложено в "Дюн", за да правя комикси.
Казах на Мьобиус: "Защо не направим комикс?" И почнах да диктувам "Инкал".
Много образи, които са тук, ги има и тук.
ХОДО-МЬОБИУС
После открих един аржентинец, Хуан Хименес.
Направих всички космически кораби, проектирани за "Дюн",
да са в "Метабароните". Дори дук Лито.
Направих го да е кастриран от бик и намерихме магьосника,
който ще вземе капка от кръвта му, за да направи дете.
Направих го тук, тук е, сякаш снимах! Направих го.
Започнах с "Дюн", но отидох по-далече, нали? По-далече.
Продължих и направих моето произведение.
Мисля, че "Дюн" ще е страхотен, ако някой вземе този сценарий,
дори и да не съм жив, и направи анимационен филм.
Сега е възможно.
И да умра, могат да направят филма ми.
На 84 години съм, но още творя.
Не съм...
Защото цял живот творя, и още, и още, и още.
Съзнанието е като вселената.
Разширява се постоянно.
Като вселената, точно като вселената, разширете съзнанието.
Разширяване на съзнанието всеки ден.
Това беше този филм. Разширяване на съзнанието на всички, работили тук.
От продуцента до артистите. Работниците...
За всеки един този филм беше разширяване на съзнанието.
Беше амбициозен, но не прекалено. Беше амбициозен.
Имам амбицията да живея 300 години.
Няма да живея 300 години. Може би ще живея още една година.
Но имам амбицията. Защо да нямам амбиция?
Защо?
Имайте най-великите възможни амбиции.
Искате да сте безсмъртни? Борете се да сте безсмъртни.
Направете го.
Искате да направите най-страхотния филм? Опитайте.
Ако се провалите, няма значение.
Трябва да опитаме.
МИШЕЛ СЕЙДУ ПРЕДСТАВЯ ФИЛМ НА АЛЕХАНДРО ХОДОРОВСКИ
След "Дюн" Алехандро Ходоровски и Мишел Сейду
поемат по различни пътища.
35 години по-късно се срещат отново за снимките на този документален филм
и решават да направят заедно друг филм.
"Танцът на реалността" - първият филм на Алехандро Ходоровски след 23 години.
В него участва синът му Бронтис. Премиерата е на фестивала в Кан 2013 г.
Режисьор ФРАНК ПАВИЧ
Превод и субтитри vanval