Ispričaćemo vam jednu staru bajku iznova
i videćemo koliko je dobro poznajete.
Nekada davno su postojala dva kraljevstva koja su bila u zavadi.
Tolika je jaka nesloga bila među njima da se govorilo da samo junak
ili užasan zlikovac može da ih pomiri.
U jednom kraljevstvu su živeli ljudi poput nas.
Njima je vladao sujetan i pohlepan kralj. Oduvek su zavidili susedima na bogatstvu i lepoti.
U drugom kraljevstvu koje se zvalo Vresište,
živela je svakakva vrsta predivnih bića.
Njima nije vladao ni kralj, ni kraljica zato što su verovali jedni drugima.
Na velikom drvetu na najvišoj steni u Vresištu živelo je jednom takvo biće.
Možda bi vam ličila na devojčicu, ali ona nije bila obična devojčica.
Ona je bila vila.
Izvoli.
A njeno ime je bilo Grdana.
Dobro jutro, g. Šantuvele. Sviđa mi se vaša kapa.
Ne, ne! Nemoj!
Promašio si me!
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Prelepe ste, devojke.
U čemu je problem? -Granični stražari...
Zašto joj ti govoriš? Ja hoću da joj kažem!
Postoje pravila, Vedrana. Ja ću reći sada, a ti ćeš drugi put.
Granični stražari... -Ne, ti si poslednji put rekla,
tako da sada treba ja da kažem, a Gorana sledeći put.
Šta to? -Dobro! -Hvala ti.
Grdana, granični stražari...
Granični stražari su pronašli ljudskog lopova kod Jezera dragulja!
Izvini.
Uvek je u žurbi sa svojim velikim krilima.
Ljudi ovde ponovo... Nadam se da neće biti rata.
Ne plašim se. Uostalom, nikada nisam videla čoveka izbliza.
Izađi! -Neću! Ubiće me. Štaviše, odvratno izgledaju.
To je tako nepristojno! Ne slušaj ga, Baltazare. Prezgodan si.
Nije lepo krasti, ali ne ubijamo ljude zbog toga.
Izađi! Izađi ovog trenutka!
Jesi li ti odrastao? -Nisam.
Čini mi se da je samo dečak. -A ti samo devojčica, čini mi se.
Ko si ti? -Zovem se Stefan. A ti? -Ja sam Grdana.
Da, slažem se.
Moraš to da vratiš. -Šta to?
Da sam znao da ćeš ga baciti, zadržao bih ga.
Nisam ga bacila. Vratila sam ga svom domu, kao što ću i tebe.
Jednog dana ću živeti tamo. U dvorcu.
Gde sada živiš?
U ambaru. -Znači, tvoji roditelji su zemljoradnici?
Oni su mrtvi.
I moji.
Vidimo se. -Ne bi trebalo da se vraćaš ovde. Nije sigurno.
A ako odlučim da se vratim? Hoćeš li biti ovde tada?
Možda.
Šta ti je? -Tvoj prsten! Gvožđe vilama smeta. -Izvini.
Sviđaju mi se tvoja krila.
Grdana je razmišljala o tome kako je Stefan bacio prsten.
On, koji je imao toliko malo na svetu, i to samo zbog toga da bi se ponovo dotakli.
Srce joj je zaigralo.
Tako je mladi lopov koji je mislio da je ukrao dragulj
zapravo ukrao nešto mnogo dragocenije.
Grdana!
Vidi ko se to vratio posle toliko nedelja.
Mislim da je vredno rizika.
Kako se zabavljaš?
Stefan i Grdana su postali najneobičniji prijatelji.
Na trenutak je delovalo kao da je, bar u njima,
drevna mržnja između ljudi i vila bila zaboravljena.
Kako to biva, prijateljstvo se pretvorilo u nešto veće.
Na njenom 16. rođendanu, Stefan je Grdani podario poklon.
Rekao joj je da je to bio poljubac prave ljubavi.
Ali nije tako bilo.
Kako su godine prolazile, Stefanova pohlepa ga je udaljila od Grdane
i on je žudeo za ljudskim kraljevstvom.
A Grdana, najmoćnija od svih vila, postala je zaštitnica Vresišta.
Grdana je često sama lutala i ponekad se pitala gde bi Stefan mogao biti.
Ona nikada nije razumela ljudsku pohlepu i zavist.
Ali uskoro hoće. Kralj ljudi je saznao da je Vresište postalo moćno
i naumio je da ga uništi.
Stoj!
Tamo je!
Tajanstveno Vresište u koje se niko ne usuđuje da uđe
iz straha prema magičnim bićima koja tamo obitavaju.
Ja vam naređujem: uništimo ih!
Ni korak dalje!
Kralj ne prima naređenja od krilatog patuljka!
Ti meni nisi kralj!
Donesite mi njenu glavu. -Juriš!
U napad!
Uzdignite se i budite uz mene!
Držite se linije!
To su mračna stvorenja!
Napad!
Ti!
Za kralja!
Nikada nećeš osvojiti Vresište! Ni sada, niti ikada!
Ti...
Kada sam se popeo na tron, obećao sam ljudima da ćemo jednog dana
osvojiti Vresište i njegova blaga. Svako od vas se zakleo na vernost tada...
Vaše Veličanstvo...
Poraz u bici. To će mi biti zaostavština?
Vidim da čekate da umrem. Neću još dugo, ali šta onda?
Odabraću naslednika da preuzme tron i brine o mojoj ćerki.
Ko je među vama vredan toga?
Ubijte krilato stvorenje! Osvetite me!
I nakon moje smrti ćete dobiti krunu.
Grdana.
Grdana!
Pa, kakav ti je život sa ljudima?
Grdana, došao sam da te upozorim. Oni žele da te ubiju.
Kralj Henri ne preza ni od čega.
Veruj mi, molim te.
Pričali su o mnogim stvarima i godine kao da nisu prošle.
Oprostila je Stefanu njegovu ludost i ambiciju.
Sve je bilo kao nekada.
Jesi li žedna?
Grdana?
Šta je to?
Osvetio sam vas, sire. -Poražena je?
Odlično odrađeno, sine moj. Uradio si ono od čega su ostali strahovali.
Bićeš nagrađen. -Daću sve od sebe da budem dostojan naslednik.
Uhvatio sam te!
Prokleta ptico! -U čoveka.
To je demon!
Šta si uradila mom divnom biću? -Više bi voleo da su te ubili?
Nisam siguran. -Prekini da se žališ. Spasila sam ti život.
Oprosti mi. -Kako da te zovem? -Dijaval.
Zauzvrat što si mi spasila život, biću tvoj sluga.
Šta god ti zatreba. -Krila.
Hoću da budeš moja krila.
Predstavljam vam prvog od svoje loze:
Njegovo Kraljevsko Veličanstvo, kralja Stefana.
Uradio mi je ovo da bi postao kralj.
Šta sada, gospodarice?
Njena krila!
Devojčica je!
O, Bože, devojčica je! -Devojčica je!
Dakle? -Ništa nisam video. Ali čuo sam za... -Šta?
Dete. Kralj Stefan i kraljica su dobili dete.
Biće krštenje. Kažu da će biti velika proslava.
Velika proslava za bebu...
Baš divno.
Sve klase ljudi su došle na krštenje.
Čak i tri vile koje su došle da predaju mir i lepe želje.
Vidi, eno je beba! -Obožavam bebe!
Skoncentrišite se, molim vas! Neću da vam ponavljam.
Dobar dan, Vaše Veličanstvo. Ja sam Cvetana od naroda Vresišta.
Ja sam Vedrana, Vaše Veličanstvo. -A ja sam Gorana.
Donele su darove našoj ćerki. -Nisu to najobičniji darovi.
Vidite, mi smo magične! -I veoma dobre sa decom.
U redu.
Slatka Aurora, darujem ti lepotu.
Moj dar je da nikada ne budeš tužna.
Želim ti samo sreću svakog dana tvog života.
Slatka bebo, moj dar je da nađeš...
Grdana!
Vidi, vidi.
Kakav divan skup, kralju Stefane.
Kraljevstvo, plemstvo, gospoda i...
Baš čudno... Čak i rulja.
Moram da priznam da sam poprilično uvređena jer nisam dobila pozivnicu.
Nisi dobrodošla ovde.
O, Bože. Kakva neprijatna situacija. -Nisi uvređena?
Ma ne. Da bih pokazala da nisam loše volje,
i ja ću nešto podariti detetu. -Ne! Ne želimo tvoje darove!
Udalji se od princeze! -Da, beži!
Slušajte me dobro svi vi.
Princeza će nesumnjivo odrasti u lepu i milu devojčicu,
voljena od svih koji je poznaju. -To je prelep dar.
Ne radi ovo.
Ali...
Pre nego što sunce zađe na njen 16. rođendan,
ubošće prst na vreteno i pašće u samrtan san!
U san iz koga nikada neće da se probudi!
Grdana, ne radi ovo, molim te. Preklinjem te.
Volim kad me preklinješ.
Hajde ponovo.
Preklinjem te.
U redu.
Princezu može da probudi iz samrtnog sna samo...
poljubac prave ljubavi. Ova kletva će trajati večno!
Nema sile na zemlji koja će je poništiti!
Kralj Stefan je naredio svojim ljudima da spale svako vreteno u kraljevstvu.
Vretena su bila polomljena i spaljena da se nikada više ne bi koristila,
a zatim bačena u najdublji podrum zamka.
Brigu o ćerki je tajno predao magičnim vilama
koje su je odvele u tajno skrovište na 16 godina i jedan dan.
Stefan se zatvorio u odajama svog zamka,
a njegovi ratnici su jahali daleko da ulove Grdanu.
Ali je i ona sagradila sopstvene zidine
da ljudi više nikada ne bi naneli zlo Vresištu.
Uživala je u tugi koju je njena kletva donela.
Vile su započele svoj posao i brinule se u Aurori u šumskoj kolibi.
O, ne! Šta je ovo? Izgleda užasno. -Hajdemo.
Treba nam manja beba. -Ili veće telo.
Ne, ono što treba je da se uverljivo prerušimo.
Kako to misliš? -Pa moramo da se uklopimo u ovo, zar ne?
Moramo da budemo dovoljno velike da bismo se brinule o njoj.
Okupimo se, dame.
Spremite se. Jedan, dva, tri. Rasti!
Ovo je odlično prošlo! Fenomenalno.
Nećemo da privučemo pažnju. Nismo više vile.
Mi smo tri seljanke koje odgajaju siroče u šumi. Dakle, nema više letenja.
Nema letenja? -Nikako. I nema više magije. -Molim?
Dobro ste čule. -Ali usred smo nedođije.
Niko nas neće naći ovde.
Tu si! Zašto se stalno kriješ? Hajdemo.
Toliko je ružna da mi je prosto žao.
Mrzim te. Rugobice jedna.
Vile možda nisu bile baš dorasle svom zadatku.
Zašto plače? -Možda je gladna.
Pa nahrani je!
Umreće od gladi ako one tri brinu o njoj.
Šta? -Varaš! -I ja sam te videla. -Idemo ispočetka.
Kako hoćeš. Pohlepna, naduvana kozo!
Naduvana koza!
Prekini to da radiš. -Ne radim ja ništa.
Pa neko očigledno radi. -Nisam ja.
Vas dve me zadirkujete i neću da trpim...
Prekinite!
Ti si kriva za ovo!
Ma daj! Smešno je.
Kako su dani prolazili, Stefan je očajavao.
Izjedala su ga paranoja i želja za osvetom.
Povucite! -Baklja!
Zapalite! Spremite! -Gađajte!
Izneverio si me. -Zid ne može da se zapali.
Neuništiv je.
Ništa nije neuništivo! Ni zid, ni Grdana!
Čak ni njena kletva!
Dovedite mi kovače gvožđa.
Vidi ti to! Rugobica će da padne sa stene.
Šta?
Ćao.
Beži. Skloni se.
Beži.
Ne volim decu.
Gore, gore.
Kreni. Hajde, hajde.
Kao što je Grdana prorekla, Aurora je rasla u lepu i milu devojčicu.
Lepa ptičice.
Veoma daleko od palate koje se nije ni sećala.
Kako su se smenjivala godišnja doba i cveće cvetalo, tako je i ona.
Zdravo. Izvoli.
Razmišljala je o svetu oko sebe...
i o onome što se nalazi iza zastrašujućeg trnovitog zida.
Radoznala je rugobica.
Ali ona nije bila jedina koja je želela da prođe zid.
Je li to ona? To je Grdana? -Ne znam.
Dovedi je.
To je samo naivna seljančica.
Ona je! -Ona je!
Kako si mogla to da mi uradiš! -Rekao si šta god mi treba!
Da, ali ne u psa! -Bio je to vuk, ne pas. -Isto je!
Prljavi su, opasni i love ptice!
Dobro, sledeći put ću te pretvoriti u crva.
Rado bih bio crv! Bilo šta osim prljavih, smrdljivih...
Pitam se...
Znam da si tamo. Ne plaši se.
Ja se ne plašim. -Onda izađi.
Onda ćeš se ti uplašiti. -Neću.
Znam ko si ti. -Je li?
Ti si moja kuma zaštitnica. -Molim? -Kuma zaštitnica.
Posmatraš me celog života. Uvek osetim kad si blizu.
Kako? -Tvoja senka me prati odmalena.
Gde god odem, tvoja senka je uz mene.
Sećam te se, lepa ptičice.
On je Dijaval.
Zdravo, Aurora. Poznajem te otkako si se rodila.
Sve je kako sam zamišljala.
Tako je prelepo! Oduvek sam želela da dođem...
Laku noć, rugobice.
Rugaš mi se. Znam ja šta ti radiš.
Znam tačno šta pokušavaš.
Sire, kraljica vas traži. -Ostavi me. -Sire, nije joj dobro.
Babice se plaše da neće preživeti ovu noć.
Zar ne vidiš da razgovaram?
Kada kletva istekne, Grdana će da dođe k meni.
Tog dana ću biti spreman.
Prelepe su.
Opozivam svoju kletvu.
Neka je ne bude više.
Opozivam svoju kletvu, neka je ne bude više.
Opozivam svoju kletvu, neka je ne bude više!
Neka je ne bude više!
Ova kletva će trajati večno.
Nema sile na zemlji koja će je poništiti.
Da li sve vile imaju krila?
Većina. -Zašto ti nemaš? Sve ostale vile lete.
Imala sam nekada krila, ali su mi ih oduzeli.
To je sve što ću reći o tome.
Koje su boje bila? Jesu li bila velika?
Toliko velika da su se vukla za mnom dok sam hodala.
Bila su i veoma jaka. Nosila su me iznad oblaka i po najjačim vetrovima.
Nikada nisu posustala. Verovala sam im.
Ona dolazi.
Gde su ti radnici?
U krevetu, Vaše Veličanstvo. -Vrati ih na posao odmah!
Preumorni su, sire. Ali radiće ponovo čim svane.
Potrebni su mi sada.
Stigao je trenutak?
Jeste. Probudi ih.
Sire? -Probudi ih! Reci im da se vrate na posao!
Ponestaje nam vremena! Kreni!
Dođi.
Sedni.
Moram nešto da ti kažem. -Reci.
Postoji zlo na ovom svetu od kog ne mogu da te zaštitim.
Uskoro ću imati 16 godina, kumo. Mogu da se brinem o sebi. -Razumem.
Nisam to htela da ti kažem... -Imam plan.
Kada porastem, živeću sa tobom u Vresištu.
Brinućemo jedna o drugoj.
Ne moraš da čekaš da porasteš. Možeš i sada.
Onda hoću! Spavaću na drvetu i ješću bobice i crne orahe!
Svi vilinski ljudi će mi biti prijatelji.
Biću srećna ovde do kraja života.
Reći ću tetkama sutra.
Do sutra. -Tako sam uzbuđena!
Tetke, uskoro ću imati 16 godina. Želim da se osamostalim.
Ne, bolje je: "Volim vas puno, ali je vreme da se oprostimo.
Bile ste veoma dobre prema meni. Osim kada ste me slučajno nahranile paucima."
Zdravo.
Izvini što te ometam, ali idem ka zamku kralja Stefana
i skroz sam se izgubio. Možeš li da mi pomogneš?
Izvini, to je moja krivica. Spopao sam te...
Oprosti mi.
Onuda je.
Zamak.
Kako se zoveš? -Filip.
Zdravo, Filipe. -A ti? -Aurora. -Zdravo, Aurora.
Drago mi je i još jednom ti se izvinjavam jer sam bio budalast.
Izvinjenje prihvaćeno. -Odlično.
Pa, bolje je da krenem. Zbogom.
Hoćeš li se vratiti ovim putem?
Ništa me neće zaustaviti.
Onda se vidimo uskoro. -Veoma uskoro.
Zbogom, Filipe. -Zbogom... Zasad.
Prekini to da radiš.
Dakle? Taj momak je rešenje!
Nije, Dijavale. -Jeste!
Poljubac prave ljubavi, zar ne? Može da opozove kletvu. -Poljubav prave ljubavi?
Zar nisi shvatio?
Proklela sam je tako jer takav poljubac ne postoji.
Možda ti tako misliš. Ali šta je sa Aurorom?
Taj momak joj je jedina prilika. To je njena sudbina.
Samo napred. Pretvori me u šta god želiš.
U pticu, u crva. Nije me više briga.
Tako sam srećna jer sutra odlazimo.
Ne idemo sutra. -Sutra je Aurorin 16. rođendan.
A Stefan nam je rekao da je vratimo dan nakon rođendana.
Ne, rekao je na dan rođendana. -Nije, nego posle.
Na dan rođendana. -Posle!
Na dan rođendana. -Posle! Posle!
Prekinite!
Šta?
Kako si mogla?
Moram da popričam sa vama o nečemu.
Da, zlato, reci.
Žao mi je što ću vam ovo reći, ali sutra punim 16 godina.
O, da, brzo je donesi.
Odlazim od kuće.
Slušaj ti, mlada damo.
Nisam provela 16 godina u ovoj bednoj kolibi
sa ova dva debila da bi ti ovo uništila poslednjeg dana!
Odvešćemo te nazad svom ocu bez... -Mom ocu?
Rekle ste mi da su mi roditelji mrtvi.
Bolje je da sedneš.
Kumo zaštitnice!
Evo me.
Kada ćeš mi reći da sam prokleta?
Istina je?
Jeste.
Moje tetke su rekle da je to bila zla vila.
Ne sećam se njenog imena.
Rekle su da je... -Grdana.
To si ti?
Jesi li ti Grdana?
Ne! Ne diraj me. Ti si to zlo u svetu. Ti!
Pronađi momka!
Ne želim stražare na vratima. Želim da ona uđe...
Izvinjavam se na smetnji, Vaše Veličanstvo.
Pronašli smo ovu devojku na vratima. Kaže da je princeza.
Oče, ja sam, Aurora!
Ličiš na svoju majku.
Vratile su te dan ranije. Upozorio sam ta tri idiota!
Zaključajte je u sobu. Kreni.
Spremite ljude. Grdana stiže.
Tako je dobro što smo ponovo male!
Vidi moja stopala! Volim svoja mala stopala!
Malo pažnje! Moramo da nađemo Auroru!
Kralj će nas ubiti!
Čekaj!
Princezo.
Tražim devojku. -Naravno.
Treba mi konj.
Hajde, Dijavale!
Brže, Dijavale! Brže!
Učinjeno je.
Povukli su stražare. Čeka te tamo unutra.
Ako pređemo te zidine, nikada nećemo izaći živi.
Onda nemoj da uđeš. Nije tvoja borba.
Hvala ti puno. "Potreban si mi, Dijavale."
"Ne mogu da uradim ovo bez tebe, Dijavale."
Čujem te.
Pogledajte je. Pogledajte šta ste uradile.
Ona samo spava.
Ona samo spava, kažete?
Ona samo spava.
Ona samo spava doveka!
A poljubac? -Da, poljubac prave ljubavi.
Prava ljubav ne postoji. -Ali to joj je jedina prilika, Veličanstvo.
Gospodarice.
Šta ćemo sada? -Nećemo odustati. Hajde, devojke!
Ne znamo ni odakle da počnemo.
Prava ljubav ne raste na drveću.
Izvinite me. Izvinjavam se, ali ne znam ni gde se nalazim.
U zamku kralja Stefana.
Ovde i treba da budem. Ali se ne sećam kako sam dospeo ovde.
Zašto si došao? -Otac me je poslao da vidim kralja.
Ko je tvoj otac? -Kralj Džon od Ofsteda.
Princ!
Poznaje je.
Zašto spava? -Začarana je.
Zar nije prelepa?
Najlepša devojka koju sam ikada video.
Želiš li da je poljubiš?
Veoma. -Hajde onda!
Nisam siguran, jedva je poznajem. Jedanput smo se videli.
Zar nisi čuo za ljubav na prvi pogled? Poljubi je! Hajde.
Začarana je, kažete?
Poljubi je!
Nisi uradio kako treba! -Trebalo je da bude poljubac prave ljubavi!
Bila sam sigurna da je on taj. -Šta radite?
Moramo da nastavimo da tražimo.
Rekla sam ti.
Neću da tražim oproštaj jer je ono što sam ti uradila neoprostivo.
Bila sam tako obuzeta mržnjom i osvetom.
Slatka Aurora, ukrala si ono što je ostalo od mog srca.
Sada sam te zauvek izgubila.
Kunem se da te niko neće povrediti dok god živim.
I neće proći dan, a da mi ne nedostaje tvoj osmeh.
Zdravo, kumo.
Zdravo, rugobice.
Nema iskrenije ljubavi.
Ovde je, sire.
Sada se vraćamo u Vresište?
Ako tako želiš.
Prekinite! -Udalji se!
U zmaja.
Beži, Aurora!
Dosta!
Kakav je osećaj da budeš vila bez krila u svetu u kom ne pripadaš?
Ubijte je!
Gađajte je!
Gotovo je.
Grdana je srušila svoj trnoviti zid i skinula svoju krunu.
Pozvala je Auroru da vidi kako je Vresište nekada izgledalo.
Nekada davno, kada je Grdana još bila dete i srce joj bilo vedro,
kao što joj je i sada.
Ali to nije sve.
Eno je. Požurite, čekaju nas! -Čekajte me!
Poklanjamo ovu krunu našoj maloj Aurori,
zbog koje smo žrtvovali najbolje godine naših...
Nebitno.
Naša kraljevstva su ujedinjena.
Imate vašu kraljicu!
Vidite, bajka nije onakva kao što su vam pričali.
Ja to najbolje znam jer sam ja ta koju su nazvali Uspavana lepotica.
Na kraju, moje kraljevstvo nije ujedinio junak ili zlikovac
kao što je legenda govorila, već ona koja je bila i junak, i zlikovac.
A njeno ime je bilo Grdana.