Som amerikansk journalist skickar man ofta in knäck på natten-
-men det är någonting kusligt med att köra genom ödsliga gator.
En tremiljonersstad som nästan helt saknar gatubelysning.
Jag väntade på att teamet skulle belysa natthimlen-
-för att få till bakgrunden.
Men vad såg vi egentligen?
Vi är i Kabul, där ambassadör Eikenberry...
Vår berättelse handlar om det synliga och det osynliga...
...och om sådant som döljs, helt synligt.
När berättelsen började är oklart.
Jag har rapporterat från krig i över tio år-
-i Jugoslavien, Irak och Afghanistan.
Efter nästan tio år var kriget här knappast färska nyheter.
Det tycks vara åtta krattor.
JORDBRUK
Här har vi inte varit. Vad heter byn?
Jag vet inte. Jag blandar ihop dem.
Varför är ni här?
I södra Nangarhar möter vi ashkhar...
Ashkharisk... Ashkharer...
Jag får säkert till namnet lagom till att vi åker härifrån nästa år...
Här går fronten för kriget mot terrorismen.
Från Kabul, ut på övning med militären, och tillbaka.
Den afghanska presskåren satt låsta i en bubbla.
Välviljan sades vara vunnen-
-nu när soldaterna grävde brunnar och drack te med byäldsten.
Men det var inte nyheten.
Ett annat krig kunde anas ur press- konferenser och pressmeddelanden.
Den 14 december i provinsen Zabol. En nattlig räd.
Fyra talibaner dödades, tre hölls i förhör, inga civila skador.
Ingen hos Nato gav oss mer än en lista på räder.
Ingen tycktes veta vem som genomförde räderna.
Det kunde jag inte reda ut i Kabul.
POLISENS HÖGKVARTER JALALABAD I AFGHANISTAN
Det här är den tredje räden i mitt distrikt.
Totalt tretton eller fjorton personer har dött.
De var oskyldiga människor.
Kommer amerikanerna till polisdistriktet som du leder-
-utan att meddela om sina avsikter?
Jag har frågat de amerikanska mili- tärer som kommer till mitt distrikt-
-men inte ens Natos huvudbas vet något om räderna här.
Manskapet kommer från någon annan bas.
De två männen i gäststugan dödades alltså först?
-Sen Hafiz, Habib, bonden härifrån... -Ja.
-Och ytterligare en bonde? -Två av hans söner. Så sju, tror jag.
Två plus två, en bonde och de här två. Det blir sju.
Amerikanerna säger ingenting.
Det vet alla.
Om amerikanerna gör så här igen är vi beredda att spilla vårt blod i strid.
Vi skulle hellre dö än att sitta stilla och tiga.
Natos lista på räder liknade en karta över ett hemligt krig.
Militären klassade vägarna i Afghanistan efter färg.
Grön betydde säker, röd farlig och svart ville man inte ge sig in på.
Räderna skedde oftast bortom "green zone", i så kallade förbjudna zoner.
Dit åker journalister sällan.
Nato, USA:s ambassad och mitt förnuft rådde emot att resa dit.
Men jag hade läst om en räd i Gardez, en halv dagsfärd i provinsen Paktia.
Jag åkte så långt jag kunde in i området där Natos kontroll vacklade-
-förbi rostiga ryska tankar och bombade Nato-konvojer.
Två journalister hade kidnappats här, och efter veckor i pansarfordon-
-kändes vår Toyota sårbar.
Jag måste vara i Kabul när solen går ner. Då blir vägarna talibanernas.
Men jag visste inte vart besöket skulle bära.
GARDEZ PROVINSEN PAKTIA
Det här är mina söner, här är min svärdotter och här mitt barnbarn.
De dödade dem allihop på en enda dag.
Två av kvinnorna som de dödade var gravida.
De var gravida i fjärde och femte månaden.
Ett barn hade fötts till vårt hem och vi skulle fira det med en fest.
Vi bjöd in många gäster och spelade musik.
Under festen var det människor som dansade.
Det var en traditionell dans, attan.
De amerikanska styrkorna kom mellan halv fyra och fyra på morgonen.
Daoud gick för att se vad som pågick. Han trodde att talibanerna kommit.
Då var de redan på taket.
De sköt Daoud så fort han steg ut.
Alla barnen skrek: "Daoud är träffad!"
Vi tog in Daoud hit.
Kvinnorna tog tag i Zaher och sa att han skulle bli dödad om han gick.
Men de sköt och dödade de tre kvinnorna och Zaher.
Min fru, min syster och mitt syskonbarn.
Se här på kulhålen som vi lappat.
Dog Daoud genast eller levde han en stund efter skotten?
Daoud och min svägerska var vid liv fram till kl. 7 på morgonen.
De lät oss inte ta dem till sjukhuset.
Amerikanerna använde knivar för att ta ut kulorna ur kropparna.
Såg du amerikanska styrkor ta ut kulor ur de dödas kroppar?
Ja.
De band ihop händerna och för ögonen.
Två människor tog tag i oss och knuffade oss in i flygplanet.
De flög oss till en annan provins.
Till Paktika.
Han såg sin fru dödas av amerikaner och blev sen själv tillfångatagen.
-Vad tänkte han när de grep honom? -Mina sinnen fungerade inte.
Jag kunde inte gråta. Jag var helt bedövad och utan känslor.
Jag åt inget under tre dygn.
Mina händer och kläder var blodiga.
Vi fick inte vatten att tvätta av oss med.
Förhörsledarna hade skägg och hade inte amerikanska uniformer.
De var muskulösa.
Ibland var de snälla emot oss och ibland ruskade de om oss.
När jag kom hem hade alla våra döda redan begravts.
Bara min far och bror var kvar hemma.
Jag tappade livslusten. Jag ville bära självmordsväst bland amerikaner-
-men min far och bror tillät det inte.
Jag ville föra jihad mot amerikanerna.
MOHAMMED DAOUD KL. 01.00, DEN 12 FEBRUARI, 2010
MOHAMMED DAOUD KL. 14.00, DEN 12 FEBRUARI, 2010
Familjen visste inte varför amerikanerna kom.
MOHAMMED DAOUD POLISINTENDENT I GARDEZ
De hade kämpat mot talibanerna och Daoud var en polisintendent-
-som gått amerikanska kurser.
Det här är min son, polisintendenten. Skulle han vara taliban?
Enligt dem skulle det finnas 50 talibaner här-
-men de var alla mina släktingar som arbetar för staten.
De dödade mina söner, min dotter och svärdotter.
-som inte hade begått några synder och inte hade några fiender.
När vi skulle gå, talade Daouds barnbarn med oss.
Vad hon sa skulle jag förstå senare.
Daouds familj sa att det var dags att åka. Det skymmer tidigt-
-och natten tillhör talibanerna.
Huvudvägen är avstängd.
Jag tror att talibanerna har anfallit.
Skottlossningen fortgick.
Det stod nu klart hur farlig - kanske vårdslös - resan var.
Nato ödslade ingen tid på rapporter.
De hävdade att kvinnorna var offer för talibanernas hedersmord-
-och hade bundits av sina egna, mordiska familjer.
Såg du de amerikanska styrkorna ta ut kulorna ur kroppen?
Jag trodde på familjen men det räckte varken för mig eller någon annan.
Vilka var det som stormat Daouds hem?
Varför gick de så fruktansvärt långt för att dölja sina spår?
Tamana. Vem var det amerikanerna dödade?
De dödade farfar-
-och de dödade Gulalai och Agha Abdulnoor.
God morgon. Underutskottet ska nu behandla nationens säkerhet.
REPRESENTANTHUSETS JUSTITIE- UTSKOTT I WASHINGTON
Min ärade herre från Michigan-
-får gärna fotsätta utfrågningen. Han är ju ordförande.
Men nästa år när kommittén har en annan ledning-
-kommer vi inte att se tillbaka ett eller två år.
Jag vill inte tala om det förflutna, utan om USA:s nattliga räder...
Sensenbrenner gick ut, och ingen annan iddes närvara-
-utöver ordföranden med personal.
Jag sa till familjerna att jag skulle be Kongressen utreda saken-
-så att de ansvariga får stå till svars.
Det förvånade inte att man i Washington struntade i Gardez.
En undersökande journalist får sällan uppmärksamhet.
I regel arbetar man ensam, och det man skriver tar ingen notis om.
Men ibland träffar man rätt och kastas in i rampljuset.
Det har hänt mig.
Under sin tid i Irak har Blackwater deltagit i eldgivning...
2007 rapporterade jag om Blackwater, ett skumt legosoldatbolag.
Plötsligt stod det på löpsedlarna.
Han skriver ofta i tidningar. Hans bok "Blackwater"...
Jeremy Scahill är med oss från London.
Jag upptäckte att pratprogram inte är samtalsforum, utan boxningsringar.
-700 miljoner dollar... -Rent struntprat.
Det känns som ett spel-
-men varje omgång finns en chans att man når effekt.
Journalister ställer aldrig Vita huset till svars-
-vare sig nu eller under Bush.
Hur kan du vara vid liv? Är du paranoid?
På allvar. Du har skrivit en fantastisk bok. Jag undrar...
"Hur gick det för killen på Mahers show?" "Han dog i en olycka."
Kongressen utredde inte räden i Gardez-
-och svaren på frågorna ställda-
-enligt lagen om informationsfrihet förhalades.
Jag bad alla jag kunde om hjälp.
CIA, utrikesdepartementet, och ex-militärer-
-men ingen ville tala öppet om Gardez...
...tills jag mötte general Hugh Shelton som varit försvarsstabschef.
HUGH SHELTON, TIDIGARE GENERAL FÖRSVARSSTABSCHEF
Jag undersökte dödsfallen av en afghansk polis och två kvinnor.
Den fråga jag vill ställa är hur en sådan sak handhas?
Om de flyger in och möter någon som helst motstånd - som skottlossning-
-så är det beklagligt att de dog. De var på fel tid och plats.
Man utreder det knappast, utan avskriver det som en följd av kriget.
Offren var ett polisbefäl som utbild- ats av USA och två gravida kvinnor.
Även en polischef kan vara terrorist. Han kan ha jobbat för båda sidor.
Så även om det låter illa...
Att kvinnorna var gravida var mycket olyckligt, liksom att de var kvinnor-
-men å andra sidan har jag själv blivit beskjuten av kvinnor.
Det ger dem ingen ursäkt.
De dog precis som män gör när vi blir beskjutna.
Kongressen var inte intresserad, militären förhalade-
-och general Shelton såg inga skäl till utredning.
KAIA FLYGPLATS
I Afghanistan blev journalisten som kom med Gardez-nyheten-
-påhoppad av Nato.
Vi tryckte storyn på en lördag.
USA-STYRKOR "DÖLJER" SCHABBEL
På lördag eftermiddag får jag höra av andra journalister i Kabul-
-att Nato försöker sprida misstro-
-genom att hävda att storyn var felaktig för att tysta ner den.
Såvitt jag vet var det den enda gången som de pekat ut en journalist-
-så tydligt i en dementi.
Nato beskyllde Starkey för att ljuga. Det kunde ha kostat honom karriären.
Men information fortsatte att läcka ut.
En hemlig FN-utredning bekräftade familjens berättelse.
En afghansk polisutredning var på gång.
Jag insåg inte vad familjen visade.
Det var en kornig video från efter anfallet - tills rösterna hördes.
Jaså, blodspåren? De är härifrån. Det var här kontakten ägde rum.
En kvinna grät i dörrposten. Min grupp tömde de där rummen.
Vi tog ut allihop.
Vid det laget ser jag hela händelsen här-
-och vi går bakom dem och säkerställer att ingen har gömt sig.
Två amerikaner vars händer skymtar när de filmar-
-medan de går igenom hur allt skedde.
...gömda. I slutändan var det ändå två killar som gömde sig.
Nato ringde och sa: "Jerome."
"Vi släpper ett pressmeddelande. Vi ändrar vår version av händelsen."
De erkände att de var ansvariga för att ha dödat de tre kvinnorna-
-och att männen de sagt var talibaner egentligen inte var det.
Det erkände ett misstag och hoppades att saken var ur världen.
Som ni, åkte vi tidigt en morgon från Kabul till Gardez...
...när en enorm konvoj med afghanska militärer dyker upp.
En av uniformerna liknar den amerikanska marinkårens-
-men den är märkt "flottan".
De lastade av ett får som tre afghanska soldater lägger under sig-
-på exakt samma ställe som räden startade. De erbjöd fåret som offer.
Militärerna försökte hindra Starkeys fotograf men familjen insisterade.
Annars hade det inte funnits bevis på händelsen eller vem som dödat.
Som mycket i detta krig, hade de förblivit osynliga.
Han sa att hans mannar bar ansvaret för dödsfallen-
-och han bad om förlåtelse.
Jag skulle inte byta mina söner ens mot Förenta staternas hela kungarike.
Amerika släpper lös specialstyrkorna över oss.
De dödar oskyldiga människor.
Specialstyrkorna med sina skägg betedde sig grymt och brottsligt åt.
De har allihop skägg.
Vi kallar dem amerikanska talibaner.
Jag åkte hem och försökte lägga Gardez bakom mig.
Att komma hem är aldrig lätt.
Jag ville inte erkänna det, men livet hemma var tråkigt.
Som ett vardagligt liv är.
Jag förmådde inte glömma Gardez.
Vid det laget ser jag hela händelsen här.
Videofilmen gav kalla kårar men deras ansikten syntes inte.
Allt jag hade var bilder på händerna och ljudet av rösterna.
Blodspåren? De är härifrån.
Det var här kontakten ägde rum. En kvinna grät...
Ingen av spåren borde finnas.
Mobilvideon, fotot på amiralen och fåret...
Mördarna borde ha försvunnit spårlöst.
Familjen sa: "amerikanska talibaner",
Men vilka var de, de amerikanska soldaterna med skägg?
Som reporter lär man sig att varje story har motstridiga synvinklar.
Man försöker förstå dem utan att låta sin egen syn hindra.
Men den här storyn, och sättet den försökte döljas på, skorrade illa.
Fotot på amiralen besvarade frågan om räden.
Men ju längre jag såg på det, desto konstigare.
Jag såg namn och gradbeteckning, men vem var mannen som kom med fåret?
Viceamiral William McRaven var inte från Nato-
-och inte heller från den östra, regionala styrkan.
Insignierna, R01, var okända för mig.
Det var svårt att hitta honom omnämnd i pressen.
I pressmaterial från försvarsdepartementet 2008-
-nämndes McRavens nominering till att leda det okända förbandet JSOC.
"Joint Special Operations Command."
Efter tio års krigsrapportering trodde jag mig känna aktörerna-
-men JSOC kände jag inte till.
Det fanns föga dokumenterat officiellt men JSOC bildades 1980-
-efter den misslyckade gisslanfritagningen i Iran.
Den var militärens hemligaste förband-
-och det enda som rapporterade direkt till Vita huset.
Varför slog presidentens elitstyrka in dörrar hos en familj i Gardez?
Det var ingen enstaka händelse.
Jag återvände till Natos listor över döda och tillfångatagna.
Jag väntade mig en lång lista, men jag hade ingen aning om hur lång.
Varje vecka ökade räderna.
Under tre månader genomfördes 1 700 räder i Afghanistan.
Det var förbluffande.
Det som hände i Gardez hände alltså 20 gånger per natt.
Listan på räder var oändlig men innehöll inga namn.
Jag såg att Gardez bara var en bråkdel av någonting stort.
Men redan tanken överväldigade.
När det handlar om 1 700 räder - vem sammanställer antalet dödsfall?
Vågen av nattliga räder förändrade kriget i Afghanistan.
Snart slog JSOC:s handlingar tillbaka.
Matthew Hoh är den förste att avgå i protest mot kriget i Afghanistan.
Hoh arbetade i Afghanistan för utrikesdepartementet-
-och är välrespekterad.
KAPTEN HOH - TIDIGARE VID UTRIKESDEPARTEMENTET
Ofta dog de personer man avsett att döda.
Andra gånger dog fel personer eller oskyldiga familjer.
Det ger kraftiga bakslag.
Ger man sig in i en by nattetid och dödar en kvinna eller ett barn-
-gör det allt ett infanteribefäl upp- nått under nio månader till ogjort.
Du försökte kontrollera listorna för att inte fel personer skulle dö.
-Fanns det 500 personer på listan... -Det får jag inte säga.
-Får du inte för att...? -Det går bara inte.
Jag såg listans längd, men jag kan inte berätta.
JSOC hade aldrig räknat upp mer än några tusen.
Under William McRaven hade kriget i Afghanistan blivit JSOC:s.
Hur kunde ett litet förband ta över jordens största krig?
Andrew Exum såg förändringen-
-när han ingick i McRavens insats mot högvärdiga mål.
Inte i Afghanistan, men i Irak.
År 2003 ledde han ett kompani Rangers för JSOC i Irak.
ANDREW EXUM, TIDIGARE KAPTEN
Jag såg hur saker började förändras.
Regeln lydde:
Gå ingenstans utan ett kompani Rangers i reserv.
2003 fanns inget i reserv.
Man slog till mot mål varenda kväll, med stor spridning.
Ni minns kortleken.
Vi hade en affisch med alla personer som vi letade efter.
Vi stormade in hos människor mitt i natten.
Morgonen därpå var det upplopp på gatorna.
Ner på golvet med ansiktet neråt!
Jag minns en natt när vi ovetandes hade två veckor gammal information.
Två irakier sköt mot oss, vi dödade dem, och förstod senare-
-att de bara vaktade grannskapets elgenerator.
Jag grubblar inte, för de sköt faktiskt-
-men ur strategiskt perspektiv är det en förlust.
Man börjar med en lista som kan innehålla 50 eller 200 namn.
Man betar sig igenom de 50 eller 200-
-och plötsligt, i slutet av listan, har man en ny lista med 3 000 namn.
Hur blev den längre?
Det Exum berättade om Irak gav mig en ny insikt.
Jag trodde att JSOC:s uppgång skedde senare, i Afghanistan.
Jag hade rapporterat från Bagdad i åratal, ofta från fronten.
Det var där jag började rapportera för The Nation.
Men JSOC var okänt för mig.
De lämnar inte ut JSOC:s budget för att man pekar på informationsfrihet.
Jag hade missat den viktigaste nyheten:
USA:s krigföring förändrades i Irak.
Den verkliga nyheten, JSOC, låg gömd i skuggorna, utom synhåll.
Vad lågt gömt i skuggorna nu?
...representerar en ny riktning de senaste åtta åren.
Vad missade jag nu?
Vi har större uppsikt över vad vi gör.
Vi begränsar användningen av hemligstämpling.
Jag upptäckte att i tio år hade hemliga order från presidenten-
-gett JSOC exempellös makt.
Slagfältet hade vidgats.
JSOC kunde nu slå till i andra länder än Irak och Afghanistan.
Jag började undersöka insatser mot al-Qaida utanför slagfälten.
Jag letade efter mönster i listorna.
Sen hittade jag det.
I december 2009: fem angrepp med förluster på 150 personer-
-i ett land som inte ligger i krig.
Aden. Jemens urgamla hamnstad var helt olik Kabul.
I Afghanistan präglades livet av kriget. Allt kretsade kring det.
Men i Jemen var det inte krig. Inte officiellt.
Angreppet kom helt oväntat. De flesta jemeniter var oberörda.
Var skulle jag börja?
Jemenitiska staten sa sig ha dödat tiotals al-Qaida-agenter i angreppen.
Men det var oklart vilka målen var och vem som skulle bära ansvaret.
Jag träffade södra Jemens mäktigaste man: shejk Saleh bin Farid.
SHEJK SALEH BIN FARID
När hörde du talas om al-Qaida i den trakten?
Jag har aldrig hört att någon skulle tillhöra al-Qaida-
-förrän för tre år sedan.
Det var specifikt efter amerikanernas angrepp mot al-Majala.
Hur fick du veta om angreppen den 17 december?
De ringde oss, och självklart hörde man nyheten på al-Jazeera.
-Vad sa de på nyheterna? -Staten anföll en bas i al-Majala...
...där al-Qaida hade ett övningsfält.
De skulle ha jättelager med vapen, ammunition och raketer där.
De sa inget om amerikanerna.
Vi åkte dit och såg vad som hade hänt.
En person med ett svagt hjärta hade kollapsat.
Man såg getter och får överallt.
Man såg de dödas huvuden här och där, man såg barn...
Man kunde inte urskilja kvarlevorna av djur och människor.
Varför gjorde de så?
Det finns inga lager, inga övnings- fält, inget utom en fattig stam.
En av de fattigaste stammarna i syd.
AL-MAJALA PROVINS ABYAN
Folk såg röken och kände jorden skaka.
De hade aldrig varit med om nåt liknande. Jag sprang till området.
Jag hittade kroppar utspridda-
-och skadade kvinnor och barn.
46 personer dog, inklusive fem gravida kvinnor.
Om de dödar barn som de påstår är al-Qaida, är vi alla al-Qaida.
Om barn påstås vara terrorister, är vi alla terrorister.
Klockan sex på morgonen sov de och jag bakade bröd.
När missilerna exploderade-
-förlorade jag medvetandet.
Jag visste inte vad som hade hänt mina barn, min dotter och min man.
De dog, allihop. Bara jag överlevde, ihop med denna man och min dotter.
Missilerna anföll mig.
Min bror Ibrahim och min mamma... Deras händer skars.
Allt genljöd av Gardez.
Så många av detaljerna upprepades.
Det fanns en viktig skillnad.
I Gardez gick man obscent långt för att dölja spåren.
I al-Majala - trots dementin - hade man lämnat avtryck i öknen.
Varför dementera något så uppenbart som syns om man besöker platsen?
Kanske just därför. Jemen låg inte i krig.
Här, mitt i öknen, skulle ingen leta.
Den enda journalisten som undersökt saken hade försvunnit.
De beslöt att gripa mig samma dag jag avslöjade mörkläggningen-
-av morden på kvinnor och barn i Abyan.
Då avslöjade jag vilka som sänt kryssningsrobotar mot beduinerna.
ABDULELAH HAIDER SHAYE JEMENITISK JOURNALIST
Abdulelah Haider Shaye åkte till al-Majala efter angreppet.
Hans reportage tände ett landsomfattande uppror.
Snart stormades hans hem av jemenitiska anti-terrorist-styrkor.
Abdulelah sattes i fängelse.
Affischer som krävde hans frigivning hängde i huvudstaden.
BARMAN ABDULELAHS ADVOKAT
Jag träffade Abdulelahs advokat på ett tehus.
De sköt mer än 120 granater in på mitt kontor.
Vi kan inte gå dit eftersom national- gardet är utposterat i området.
I rättssalen märkte jag att Abdulelahs saknade tänder.
En tand såg trasig ut-
-och han hade ärr på bröstkorgen.
Jag trodde att president Ali Abdullah Saleh skulle benåda Abdulelah.
Presidenten beviljade frigivningen-
-men samma dag fick presidenten ett samtal från Obama-
-som uttryckte oro inför frigivningen av Abdulelah.
Jag hade hört om att Obama-
-såg till att en journalist i Jemen förblev fängslad.
Det lät långsökt.
Men sen fann jag det här på Vita husets webbplats.
En utskrift av ett samtal mellan Obama och Jemens president.
Abdulelahs namn var grovt felstavat men budskapet var tydligt.
Han skulle förbli fängslad.
Angreppet på al-Majala var det första i Jemen på sju år.
Det var utan tvekan en kryssningsrobot.
Jemen befann sig inte i krig, så angreppet kom från JSOC eller CIA.
Sen fann jag detta foto.
USA hade aldrig publicerat det-
-men Jemens president lade upp det på sin hemsida.
Ett presidentmöte med en viktig amerikansk gäst: chefen över JSOC.
Amiral William McRaven.
Vi gästas av Jeremy Scahill, The Nations korrespondent.
Hans senaste artikel handlar om USA:s relationer till Jemen.
I New York började jag skriva om JSOC-
-och hur de blev mäktiga i Afghani- stan och om hemliga angrepp i Jemen.
Det kändes som om jag gått i en fälla.
...lät USA besattheten av antiterror- ism gå före mänskliga rättigheter...
-Det är inte sant. -Jo, det är det.
Hur ser Pentagon på dagens The Nation?
Vad jag vill fråga är:
Ni förnekar att det pågår hemliga operationer. Är inte detta ett bevis?
Alla konspirationsteorier-
-som tidskrifter eller andra medier vill koka ihop är grundlösa.
Har vi gett oss in i dessa länder under tio år-
-och utfört drönaranfall och fällt bomber utan att ha förklarat krig?
Att varken CIA eller medier reagerat-
-tyder på att de avfärdar det du gjort.
Jag blev uppringd av kapten James Kirby-
-som var amiral Mike Mullens språkrör.
Han sa inte hur han fått numret-
-eller hur han hört om den ännu inte publicerade storyn.
Han säger: "Om ni publicerar det i The Nation är du ute på hal is."
Då ville jag veta hur han hade hört om storyn. "Jag hörde talas om den."
Jag sov dåligt. Sömnlösheten ökade min ängslan.
Någon hade kopierat delar av min datorhårddisk.
Det var svårt att inte låta nojigheten smyga sig på.
Sen fick jag ännu ett konstigt samtal.
Jag hade ingen aning om varför han ringde.
Det kanske var en fälla? Allt jag skrev om tycktes leda till JSOC-
-och plötsligt försökte någon därifrån kontakta mig.
Jag hade mött agenter tidigare-
-men ingen så nära JSOC:s hemliga operationer.
Han skickade foton på sin tjänstebricka, men jag undrade:
Var det jag som undersökte JSOC, eller de mig?
-Förklara vad JSOC är. -Joint Special Operations Command.
De har hand om känsliga antiterrorism-uppdrag-
-och tjänar USA:s statsmakt.
Med tidens gång har det förvridits till handlingar utanför deras mandat.
Vad har JSOC gjort i Jemen?
Luftangrepp, beställningsmord...
Beställningsmord inom Jemens gränser?
Världen är ett slagfält och vi ligger i krig.
Därför tar sig JSOC vart de vill och gör som de vill-
-för att uppnå de nationella säker- hetsmål som administrationen har.
Nyttjades JSOC på några betänkliga sätt, tycker du?
Ja.
Det fanns...
...stark oro över vad vi ombads göra, platsen för det och över syftet.
Mycket var juridiskt sett tvivelaktigt-
-och det mesta var utanför fastställda slagfält.
Fysiska operationer, när man tar tillfånga, dödar eller internerar-
-på statens uppdrag.
De lanserade en egen förhörsplan-
-som varken USA:s konventionella styrkor eller ens CIA visste om.
På grund av hemlighetsmakeriet kring planen, förekom misshälligheter.
Tortyr?
Ja.
Presidenten har tagit politiska och militära hänsyn och räknat ut-
-att JSOC ska tillåtas löpa amok.
Du menar alltså att JSOC kan agera kraftigare under Obama än under Bush?
Kraftigare och snabbare, och med stöd från Vita huset.
Min sista dag i Sanaa hade någon lämnat en mapp åt mig.
En läcka över angreppet i al-Majala.
I den fanns en lista över dem som dött.
I Irak hade man haft en kortlek, en lista på 55 namn.
Men korten räckte inte till. Nya, längre listor behövdes.
I slutet på varje lista fanns en till. Namnlistan var oändlig.
I al-Majala var de 46 på listan.
14 av namnen var kvinnor.
21 var barn. Vem försökte de ha ihjäl?
En vecka senare kom ett nytt angrepp.
Den jemenitiska staten offentlig- gjorde vilka som skulle dödas.
De dog inte.
För första gången hade jag en dödslista där personerna var vid liv.
Två av dem var kända ledare, men det sista namnet fick mig att rysa.
Anwar al-Awlaki.
Jag kände igen namnet men kunde inte tro att det fanns på listan.
Al-Awlaki var amerikansk medborgare.
Bombningsförsöket gör att alla är på spänn.
Utredare letar samband, särskilt till en radikal muslimsk präst.
Anwar al-Awlaki är exil-amerikan...
När jag undersökte kriget i Jemen-
-dök "al-Awlaki" upp överallt.
Kriget mot terrorismen fick ett nytt ansikte.
Al-Awlaki kan utgöra ett lika allvarligt hot som Usama bin Ladin.
Al-Awlaki utgör enligt Holder en verklig fara.
Han är extremt farlig.
Vad föredrar USA? Att al-Awlaki dör, tas tillfånga eller åtalas?
Vi vill neutralisera honom. Vi skyr inga medel för att göra det.
En amerikan stod på dödslistan.
Det kändes som om vi fallit utför ett stup.
Al-Awlaki hade dömts till döden utan brottsanklagelse.
Al-Awlakis far begärde process-
-med stöd från medborgarrättsliga organisationer.
Han krävde att staten skulle komma med bevis men staten vägrade.
De begärde att en medborgare mördas men ville inte offentliggöra skälen.
Vilket skydd har amerikanen mot att mördas av staten han är medborgare i?
Det låter lustigt - i ironisk betydelse -
-när man säger att man har rätt att inte mördas.
Ett lagförslag lades fram om förbud mot utomrättsliga mord på amerikaner.
Bara sex ledamöter skrev under.
Underrättelseutskottet som borde veta vad som pågick hade inget att säga.
Vid en dödlig operation när en viktig person dör, är presidenten...
Vi bekräftar inga dödliga operationer utanför krigsområden.
SENATOR RON WYDEN SENATENS UNDERRÄTTELSEUTSKOTT
Har man juridiskt prövat dödliga ope- rationer mot amerikanska medborgare?
Är det hemligstämplat?
Det är viktigt för USA:s befolkning att veta-
-när USA:s president får och inte får låta döda en amerikansk medborgare.
Ändå är det som om det fanns två rättssystem i USA.
Det amerikanska folket skulle bli väldigt överraskat-
-om det kunde se skillnaden-
-mellan vad det tror att lagen säger-
-och hur den faktiskt i hemlighet har tolkats.
-Får du inte avslöja skillnaden? -Det stämmer.
Föga överraskande struntade Washington i dödsfallen i Gardez.
Men det här var en amerikansk medborgare. Landet angrep sina egna.
T.o.m. John Walker Lindh som stred för talibaner prövades rättsligt.
Vad hade al-Awlaki gjort?
Varför ville USA gå så långt för att döda honom?
Jag läste allt jag kom över om al-Awlaki.
Han var en stor förkunnare-
-bland världens unga, engelsktalande muslimer.
På sin blogg lovordade han somliga anfall mot USA-
-men det i sig var inget brott.
Jag talade med tidigare anställda på CIA och hos militären.
De menade att al-Awlakis ord uppmuntrade terrorister.
Både al-Awlaki och USA hade mycket att säga-
-men inga konkreta bevis på att han var en drivande person i anfallen.
Jag såg honom på tv, strax efter 11 september-dåden.
Det var svårt att jämka en ny bin Ladin-
-med tidigare fördömanden av terrorism.
Det faktum att USA-
-har uträttat mord på civilpersoner i Irak-
-rättfärdigar inte dödandet av en enda amerikansk civilperson i USA.
Ett tag var al-Awlaki imamen man besökte-
-om man som journalist ville förstå amerikanska muslimer.
Han skulle medverka i Washington Post angående Ramadan.
Efter 11 september-dåden...
...kände muslimerna i USA likadant som övriga amerikaner.
Man hyste medkänsla med offrens familjer-
-och en känsla av att de som utfört dåden borde ställas inför rätta.
Tio år efter videon, hade al-Awlaki utsetts till samhällsfiende.
Hans namn stod högst upp på dödslistan.
Kriget mot terrorismen angrep sig själv.
Jag utredde nu det planerade mordet på en medborgare i USA.
En skiljelinje.
SANAA I JEMEN
Nu hade jag ett namn från dödslistan på en levande person.
Anwar al-Awlaki var efterlyst och gömde sig i de jemenitiska bergen.
Jag visste att jag inte kunde tala med al-Awlaki direkt...
...men genom mellanhänder ordnade jag ett möte med hans far.
Jag trodde inte att han ville tala om sin son-
-men han tycktes gärna minnas gamla tider.
Anwar var en genomamerikansk kille.
Det här var i Disneyland. 1984, tror jag.
Det här är i San Diego. Han var redan imam med ett stort skägg.
Förr uppmanade han muslimer att delta i den amerikanska demokratin.
Under George Bushs presidentkampanj-
-ansåg han att republikanerna var bättre än demokraterna-
-och uppmanade muslimer till att välja George Bush.
Visst var han på en lunch i Pentagon?
Han tyckte om USA och ville leva sitt liv där.
Men det blev inte så.
Kan du förklara varför din son gömde sig?
Efter incidenten i al-Majala var Anwar på alla löpsedlar.
Det började flyga drönare över Shabwah-
-och Anwar blev mycket oroad.
Då lämnade han sin familj hos oss och begav sig till bergen.
I det här skedet av mitt liv-
-är det helt omöjligt för mig att fylla min sons plats-
-som familjefar.
När jag läser det din son har skrivit tycks han ha ändrat politisk åsikt-
-mellan 11 september-dådet och invasionen av Irak. Hans bytte ton.
Anwar blev populär före 11 september-dåden.
Hans predikningar och bandupptagningar-
-var populära bland engelsktalande i hela världen.
Sen kom invasionen av Irak 2003, och det förstörde Irak.
Anwar började uttrycka sig i skarpare ordalag i sina tal-
-angående det amerikanerna gjorde mot världens muslimer.
Din son hyllade vissa angrepp mot USA.
I mångas ögon blev Anwar en terrorist.
Då vill jag höra från en bra amerikansk advokat-
-att USA:s statsmakt har rätt att döda en amerikansk medborgare -
-för att han uttalat sig mot USA eller dess militär.
Jag förstår inte den amerikanska konstitutionen till hundra procent-
-men jag tror inte på att amerikansk lag tillåter mord på en medborgare-
-för att han uttalat sig emot USA.
Även om Anwars far pekade på att lagen ska följas-
-flög det nu drönare i skyn.
Det var illa nog att vilja mörda en medborgare, men det var en sak till.
Vi är emot ondska. USA som nation har blivit ond.
Hur kan ert samvete tillåta...
Al-Awlaki tycktes ha antagit den identitet han tidigare motsatt sig.
Militärjackan, den svarta flaggan, maning till beväpnad jihad.
Jag anmodar dig att antingen strida i väst-
-eller ansluta dig till fronten.
Borta var den genomamerikanska killen, liksom den måttfulle imamen.
Men varför?
Al-Awlaki påverkades djupt av kriget mot terrorismen, hemma och utomlands.
Dagen efter 11 september stapplade en kvinna in-
-efter att ha misshandlats med ett slagträ.
Fler än 1 200 muslimer satt i landets häkten.
Ni har låst in muslimer och lämnat dem åt sitt öde-
-utan brottsanklagelse.
Har ni hjälpt dem?
Al-Awlaki lämnade moskén och landet.
Sen kom krigen i Afghanistan och Irak.
Det här är en ny sorts ondska.
Detta korståg kommer att ta sin tid.
Al-Awlaki började se krigen som ett angrepp mot islam.
Hans predikan uppvisade ilska.
Vi ser hur muslimska länder faller ett efter ett-
-och vi sitter och ser på, utan att lyfta ett finger.
Efter 11 september blev al-Awlaki bevakad, kvarhållen på flygplatser-
-och flera gånger förhörd av FBI.
Åter i Jemen, greps han av lokala myndigheter på Washingtons order.
Han satt inlåst i 1,5 år utan åtal och isolerad i 17 månader.
När al-Awlaki till slut släpptes var han förändrad.
Efter att JSOC försökt döda honom, var han en annan.
...har jag dragit slutsatsen att jag är förbunden till jihad mot USA...
-Det är inget krig vi önskar. -...precis som alla muslimer är.
Det är ett nödvändigt krig.
De ter sig som förvrängda spegelbilder av varandra.
USA:s krig och al-Awlakis ord.
...krig mot islam och muslimerna...
Likt en självuppfyllande profetia, hade USA skapat nån de försökte döda.
-...USA var mitt hem. -De som anföll USA ska göra det igen.
Al-Awlakis färd från måttfullhet till vedergällning-
-pekade på storyns kärna.
Jag hade sett mönstret många gånger.
USA försökte döda sig fram till seger.
Men kriget mot terrorismen ökade antalet fiender.
Hur kunde det bli så stort?
Kan ett sådant krig någonsin ta slut?
Godkväll. Ikväll kan jag meddela det amerikanska folket och världen-
-att USA har genomfört en operation som dödade Usama bin Ladin.
För nytillkomna tittare: Usama bin Ladin är död.
En av bekräftelserna pekar mot att räden utfördes av specialförband.
En organisation som vi kommer att höra mycket om heter JSOC.
Hemlighetsmakeriet räckte inte längre.
Styrkorna som jag försökt identifiera var nu nationens hjältar.
Uppdraget för "Neptune spear" var att fånga eller döda bin Ladin.
Världen tycktes uppochner.
Det hemlighetsfulla JSOC var snart något alla pratade om.
Men vad betydde det?
Vita huset spred ett foto från kvällen för räden-
-för att visa tranparens.
Alla var där. Utrikesministern, försvarsministern-
-vicepresidenten, försvarsstabschefen och presidenten själv.
Sittarrangemanget intresserade mig.
I högsätet satt inte överbefälhavaren-
-utan general Webb som assisterar McRaven på JSOC.
McRaven var i Afghanistan för att driva operationen.
USA, USA, USA, USA!
Jag sörjde inte bin Ladins död men jag firade den inte heller.
Jag förstod att man efter tio år ville få ett slut-
-men det kändes inte som en segerdag. Inte ens som en seger.
Al-Qaidas ledare är död men har ersatts av en ny.
Ni ska se till att han möter samma öde.
Att JSOC nämndes på tv var skakande nog-
-men när jag såg amiralen inför kameran kändes världen overklig.
Jag är hedrad över att presidenten utnämnt mig till att leda SOCOM...
Washington firade McRaven.
Amiral. Genom uppdraget som ledde till bin Ladins död-
-erhöll ni och era mannar en plats i vår militärhistoria.
Liksom mina kolleger, hyllar jag er och era kolleger.
Utomordentligt utförd operation. Tack.
När gratulationerna avtagit började senatorerna utfrågningen.
Är ni beredd att på kort varsel vidga verksamheten över hela världen?
När vi blickar bortom Irak, Afghanistan och över världen...
Ser vi på oroshärdar har vi al-Qaida i Jemen-
-eller Somalia där vi har östafrikan- ska al-Qaida och al-Shabaab...
Allmänheten hade hoppats att detta krig var slut-
-men i maktens korridorer i Washington-
-hade ett nytt kapitel bara börjat.
Nu är det fysisk, precis strid som gäller. Inget annat genomförs.
MALCOLM NANCE TIDIGARE I UNDERRÄTTELSETJÄNSTEN
Efter anfallet mot bin Ladin träffade jag Malcolm Nance-
-som utbildat attackdykare och många inom JSOC.
Jag tror starkt på målinriktade mord. Är de för starka-
-för att man ska klara av dem i fält, måste man ta till Hellfire-robotar.
Om de är strategiskt farliga-
-som Anwar al-Awlaki från Jemen... Han kommer att möta en missil.
Nu när specialförbanden inte är hemliga, njuter de av rampljuset.
Vi utförde drönar- eller robotangreppet-
-och sprängde en kille i sin bil.
Vi flög dit, tog kroppen och informationen och stack. Så gör man.
Första gången kom han ur ingenstans.
Den här gången var det jag som ringde.
JSOC var inte hemlig längre, men vi visste ändå inte sanningen.
Vi ser effekterna av ingripanden-
-som skett i hemlighet på flera kontinenter-
-utan en tanke på de framtida återverkningarna.
De har ökat radikalt.
Ett tag var det 40 länder, nu är det fler än 75.
Det finns tiotals, om inte hundratals samtidigt pågående operationer.
I teorin ska Kongressen ha tillsyn av operationerna.
De vill inte se vad som döljer sig i mörkret.
JSOC har blivit administrationens paramilitära gren.
Miljard på miljard med dollar öses ner i JSOC.
Det vi egentligen har skapat är en sjutusan till slägga.
För resten av vår generation, i resten av mitt liv-
-kommer styrkan att leta efter en spik att slå.
Bin Ladins död hade blåst nytt liv i kriget mot terrorismen.
Efter 11 september stod sju namn på dödslistan, i Irak var de 55-
-i Afghanistan var de tusentals.
Men nu hade själva listan förändrats.
"Signature strike", "TAD", "crowd killing"...
Nu behövdes ingen dödslista längre vid angrepp som den mot al-Majala.
Pojkar över 15 år och män under 70 var villebråd i bestämda trakter.
Kriget mot terrorismen hade gått i spinn likt ett svänghjul.
När jag började berättelsen krigade USA i Irak och Afghanistan.
Bombningen av al-Majala tog mig till Jemen.
Listan på länder där USA opererade hade vuxit. Precis som dödslistan.
Algeriet, Indonesien, Thailand, Panama, Jordanien...
Nu var världen ett slagfält. Det var svårt att veta vart jag skulle resa.
I Pakistan anföll USA veckovis med drönare, i Mali jagade de al-Qaida.
I Latinamerika riktade de sig mot knarkkarteller.
Jag beslöt att åka till Somalia där man planerade att utöka dödslistan.
Som McRaven sagt, höll kriget på att bryta ut i Östafrika.
Drönarangreppen ökade. Det förekom självmordsbomningar-
-och JSOC kom för att hämta kroppar till fartyg i Arabiska havet.
ADEN ADDE-FLYGPLATSEN MOGADISHU I SOMALIA
Så fort jag anlände anade jag att det skulle gå illa.
Striderna i Mogadishu var värre än på åratal.
Ingen utländsk press var kvar.
Min kontakt, Bashir Osman, oroade sig för säkerheten.
Okej?
Det kändes konstigt att ha ett tiotal män och en bil som lockbete.
Jag hade min anteckningsbok, men hur skulle jag få reda på någonting?
Innan jag kom-
-läste jag att dödslistan lades ut på somaliska krigsherrar.
Bland de mäktigaste i Mogadishu var Yusuf Mohamed Siyad-
-som alla kände som Indha adde - "Vita ögon".
GENERAL INDHA ADDE USA-STÖDDA SOMALISKA ARMÉN
Förr hade Indha adde varit USA:s fiende-
-och skyddat personer på dödslistan. Men krigsherren hade bytt sida,
Han stod på USA:s lönelista och kallades general.
Han menar alltså att striderna är som hårdast här?
Männen sköt över taken, men jag förstod inte vad vi gjorde här.
Eller varför USA beväpnade en krigsherre i ett meningslöst krig.
Vi måste sticka.
Ni begraver al-Shabaab-stridande här.
Om vi fångar utländska stridande levande, begraver vi dem.
Vi dödar dem när vi tar fast dem.
Avrättar ni utlänningar som ni fångar?
Ja.
Så att andra utlänningar inte väntar sig att bli skonade.
Hur hittade amerikanerna män som Indha adde? Hur skulle det sluta?
Efter tiotalet år av hemlig krigföring låg Somalia i ruiner.
Halva landet styrdes av al-Qaida och halva av män som generalen-
-som gick på gatorna med en oändlig dödslista.
Varje gång vi stannade såg folk nervöst på oss. Vi utgjorde en fara.
Bashir krävde att vi skulle gå någon stund efter att vi kommit.
Jag ville se under krigets yta för att förstå hur somalierna hade det.
Jag skjutsades mellan krigsherrar-
-och insåg att allt jag skulle möta var beväpnade män.
När man strider mot fienden, kan vad som helst hända.
Skona ingen.
USA-STÖDD KRIGSHERRE
I åratal var Mohamed Qanyare USA:s kontakt. Hans metoder var extrema.
Men enligt Washington var han nödvändig.
-Vilka skulle du spåra? -Det vill jag inte säga.
Vill du inte prata om det? Erbjöd de sig att bekosta operationer?
Det vill jag inte heller kommentera.
Spårar du personer för USA:s räkning?
Vi griper, förhör och släpper dem om de inte sett något.
När dessa operationer dödar oskyldiga - hur påverkar det?
USA är duktiga på krig. De kan krigföring bättre än jag.
Så när de finansierar ett krig vet de hur de ska göra. Inget behöver sägas.
De vet mycket väl. De är jätteduktiga lärare.
En vägbomb exploderade och träffade en minibuss fylld med civilpersoner.
Tre personer dog och många skadades.
-Tas alla till Madina-sjukhuset? -Ja.
I mer än tio år hade JSOC och CIA fria tyglar i Somalia.
Deras metoder visades upp. Drönaran- grepp, nattliga räder, legosoldater.
Krigets andra årtionde, experiment- erade man i Somalia inför framtiden.
Och framtiden verkade dyster.
KENYANSK-SOMALISKA GRÄNSEN
Jag skulle lämna Somalia och tänkte ringa min redaktör.
Men jag fick höra något oväntat.
Anwar al-Awlaki hade dött i ett drönaranfall godkänt av presidenten.
Ännu ett namn på listan ströks.
Jag ville åka hem och bara avsluta allt, men det gick inte.
SANAA I JEMEN
Jag fick ännu ett samtal. Det gjorde mig mållös.
Två veckor efter al-Awlakis död hade USA anfallit i Jemen igen.
Ännu en amerikan hade dött.
Men det var en tonårspojke.
De hade dödat Anwars 16-årige son, Abdulrahman.
Jag åkte till Sanaa utan att veta varför.
Var det för att skriva ännu en story? Undersöka ett brott?
Eller för att be om förlåtelse?
Abdulrahman åkte utan att säga till.
På en lapp stod det att han skulle leta efter sin far.
Han tog sig ut genom köksfönstret och steg på en buss till Shabwah.
När hans far dog sa hans farmor att det var meningslöst att stanna.
Han skulle komma hem efter två dagar.
På morgonen den 15 oktober-
-fick vi ett samtal om att han hade sprängts i bitar av en drönare.
De kunde bara se håret på bakhuvudet. Hans kusin kände igen honom på håret-
-och kunde identifiera Abdulrahman och bekräfta att han var död.
Men de kunde inte identifiera hans ansikte.
Jag retade honom för hans hår för att jag tyckte att han skulle klippa det.
Drönaren hade förintat hela pojken.
Jag bad att få se foton på Abdulrahman och insåg min uppgift.
Jag skulle inte undersöka hans död, utan se på hans liv.
Abdulrahmans farmor sörjde men samtalade med mig en stund.
Vad hade Abdulrahman gjort?
Vem beordrade hans död?
Han åt middag med sina vänner. Varför dödades han? Vad hade han gjort?
Abdulrahman var...
Han var en snäll pojke som aldrig gjorde någon förnär.
Jag försökte förstå varför Abdulrahman hade dött.
Faderns död gick att förklara - men en tonåring med en Facebook-sida?
Vad gjorde hans namn på listan? Vad kunde han ha gjort?
Abdulrahman kallades "en oavsiktlig civil förlust"-
-men utan att motivera angreppet.
Till skillnad från i Gardez, bad de inte om förlåtelse.
Det kunde inte vara ett sammanträffande.
Först dödade de fadern och sedan sonen.
Men kanske var det så enkelt. Som en saga ur den grekiska mytologin.
Abdulrahman dödades inte för den han var, utan för den han kunde bli.
En skruvad logik som kan drivas i det oändliga.
Nasser hade förlorat sin äldste son och sonson.
Vad förlorade vi när drönaren träffade Abdulrahman och hans vänner?
I Gardez visste jag inte vart berättelsen skulle bära.
Jag visste inte att världen hade förändrats så.
Eller att resan skulle förändra mig så.
Men jag inser att berättelsen inte har något slut.
Inför våra ögon, har krig som aldrig förklarats ändå satts igång överallt.
Såväl utlänningar som medborgare mördas med påbud från presidenten.
Kriget mot terrorismen blev en självuppfyllande profetia.
Tar ett sådant här krig någonsin slut?
Och vad sker med oss, när vi till slut ser vad som döljs helt synligt?
Översättning: Cecilia Holmberg www.primetext.tv