ОПСЕДНУТОСТ
Пажљиво.
- Дејвид? - Пазите.
Тражим Дејвида.
Он није овде, госпођо.
- Дејвид? - Погрешили сте.
Дејвид...
Свуда сам тражила. Мислила сам да ћу те изгубити.
Дејвид? Ја се не зовем Дејвид, госпођо.
Шта?
За вас, госпођо?
Кафа?
Хоћете ли ми додати шећер?
Хеј, ви. Јесте ли пијани?
Ево ваше кафе.
Хеј, шта је са вама?
- Изгледа болесно. - Јесте ли болесни или тако нешто?
- Где сте је пронашли? - Између Шесте и Главне.
Има ли физичких повреда?
Не, колико смо могли да приметимо.
Колико прстију видите?
Пулс низак и неправилан.
Како вам је име?
Да ли ме чујете?
Изгледа као да је у коми.
- Дијабетичар? - Не верујем.
- Ошамућеност. - Водите је на психијатрију.
Колико је оваквих?
Двадесет данас. Један маничан, троје излапелих...
- Шест акохоличара, и десет шизофреничара. - Све их је више.
Наша цивилизација је горе обољење од срчаних обољења и тубркулозе.
Не можемо то да избегнемо. Па, шта имамо овде?
Укочено стање. Била је у шоку, али више није.
Видим.
Прелепа жена, интелигентна...
узнемирена.
Узнемирена, као и остали које смо виђали. Увек је исто.
Некакав проблем.
Једноставан, можда, али није могла да се избори са тим. И сад ово.
Комплетна конфузија.
Неактивни рефлекси шаке.
Укочен положај, воштана флексибилност екстремитета.
Твоја дијагноза је била тачна, Крег. Дај да видим податке.
Име непознато. Историја претходних болести, непозната.
"Старост, образовање, професија, било шта, непознато." Све непознато.
"Одећа пацијента носи етикете радњи из Вашингтона.
"Жена која ју је видела на улици је рекла да је тразила човека по имену Дејвид."
То је барем нешто, на крају. Не много, али је нешто.
Како год.
Дејвид.
О, здраво.
Ја сам доктор Вилард. Ми ћемо вам помоћи.
Осећате ли се боље?
Боље? Много боље.
Ви сте из Вашингтона, зар не? Вашингтон, Д. Ц.
Где живите у Вашингтону?
О, шта је ово?
Ви сте удати, зар не?
Како је име вашег мужа?
Да ли је његово име Дејвид?
Како је ваше име?
Можете да причате, знате. Управо јесте.
Рекли сте "Дејвид." Сада не говорите ништа.
Зашто?
Реците ми ово барем. Како се осећате?
Рекох, "Како се осећате?"
Ја...
осећам...
Добро је, наставите.
Ја...
Не можете да кажете, зар не?
Желите, али не можете.
Нешто вас спречава, је ли тако?
Само климните главом ако сам у праву.
Схватам.
Мораћемо да урадимо нешто у вези тога.
Мисли су јој тотално блокиране, скоро да је сасвим нема.
А сада...
у намери да вам помогнемо, мораћемо да сазнамо понешто о вама...
а сазнајући о вама...
омогућићемо вам да говорите.
Пробаћемо наркотиком.
Седам и по капи у 10 јединица стерлилне дестиловане воде.
Да, докторе Вилард.
Добро је. То вам неће нашкодити.
Само ће вам помоћи да нам кажете оно што желимо да знамо.
Желите ли да разговарате са нама?
За неколико секунди моћи ћете да говорите.
Желим да ми кажете шта мислите.
Сваки пут кад видим реакцију овог поступка...
Узбудим се баш као да то радим први пут.
Госпођице Росен...
подигните јој главу, молим вас.
Сада гледајте, Крег.
Ето! Боље је, зар не?
Сад можете да мислите јасније, зар не?
То је много боље.
Много боље.
Све је у реду. Ви сте у болници.
Болница?
Каква болница?
Зашто?
Слошило вам се у ресторану. Зар се не сећате?
Не.
Не верујем вам.
- Хоћу да идем сад. - У реду.
Помозите нам да вам буде боље, онда можете да идете.
То је фер, зар не?
Како се зовете?
Луиз Хоул.
Живите у Вашингтону?
Због чега сте у Лос Анђелесу?
- Да побегнем од њих. - Од њих?
- Они не смеју сазнати. - Шта то не смеју сазнати?
Због тога сам дошла овамо.
Желела сам да нестанем.
- Они не смеју сазнати. - Добро, добро.
Не узбуђујте се.
Шта је то што не желите да сазнају?
Не могу вам рећи све.
У реду. Реците ми оно што желите, то је све.
Реците ми о... Дејвиду.
- Дејвиду? - Да. Ко је Дејвид?
Неко свира Шумана на клавиру.
- Не свиђа ми се. -Нико не свира клавир, заиста.
Да.
Слушајте, ево.
Чујете ли?
Не свиђа ми се.
Нека свирају мало незније.
Тако је боље. Лепо је.
Добро је. Реците ми...
ко је свирао клавир?
Дејвид.
Били смо на пливању, било је хладно.
А сад свира Шумана.
Шта радиш? Луиз?
Облачим се, ускоро је време да пођем.
Никад не проводимо довољно времена заједно.
Молим? -Рекох, никад не проводимо довољно времена заједно.
Дани нису довољно дуги.
Не наши дани.
Нечији су превише дуги.
Ти чак ни не слушаш.
Водим љубав са клавиром.
Једно од најзанимљивијег споредног образовања.
За госпођицу Луиз Хоул, Шуман.
А за остале жене које познајеш?
Остале жене? Зависи. Гершвин...
нешто лако и неозбиљно, Моцарт.
Али за тебе, Шуман.
- Дирљиво. - Хвала ти.
Волела бих да се нисам спремила. Могли смо на пливање опет.
Било би дивно пливати на месечини. Предивно.
Било би исувише хладно.
Ти ниси довољно романтичан.
- Зашто не идеш? - Сама?
Не би било забавно.
Осим тога, морам да идем ускоро.
Хоћу ли ти недостајати?
Хоћеш ли бити усамљен?
Да ли ме волиш?
Ти говориш предивне ствари.
Коса ти је још увек мокра од пливања, позади.
Знаш то?
Мирише чаробно.
Зашто још увек праве парфеме као "Boyquet de Fleurs"...
као да се ствари још увек дешавају у баштама са цвећем?
Ако би преокренули у нешто као...
Влажна Коса Након Пливања, имали би нешто.
Волим те, Дејвид.
"Волим те" је тако неодговарајући начин да се каже волим те.
Не описује довољно колико то боли понекад.
Уздишем због љубави, а онда ми нос поцрвени.
- Зашто? - Зато што сам срећна, зато што сам заљубљена.
- То није разлог. - Да, јесте.
Барем за жену, јесте.
Желиш да знаш нешто?
Шта?
Пре него што сам те упознала...
Никада нисам била живахна овако, онако, ни због чега.
- Нисам била срећна, ја... - Тужна?
Не, само сам постојала.
Нисам схватала како је живот туробан, док те нисам срела.
Дејвид, желим монопол над тобом.
Или шта год људи имају, када не желе да те неко други има.
Немој, Луиз.
Немој шта?
Не почињи опет о браку.
Волим све врсте музике осим оне нумере зване Ох, обећај ми.
- Зашто? Шта ту није у реду? - То је дует а ја волим да свирам сам.
Не волим те тако, то знаш. Не на тај начин.
Не љути се.
- Нисам љут. - Да, јеси.
Зашто када човек постане заинтересован за свој посао, књигу, или нешто...
жена увек почне да се понаша као жена?
Зато што не жели да се он изгуби у нечему, осим у њој.
Драга, у математици се никад, никад не изгубиш.
У животу, врло често. У љубави, увек.
Али у математици, два и два су увек четири. И то је предивно.
Да ти покажем ово.
Видиш?
То је само крива линија.
Па, да, то је парабола.
То је нешто у шта се математичари могу заљубити.
Радим на томе више од четири године.
Почео сам кад сам био у војсци, у Африци.
То је греда, пресована греда.
Војска није могла да је употреби...
али грађевински инжињер би дао своју десну руку за то.
Зашто мене не волиш као то?
Лепша сам од греде и много интересантнија.
Немам поноса, ниси то знао, зар не?
Дејвид...
Никад на свету ништа нисам желела, осим тебе.
Била сам хладна, затворена, нисам марила зато што...
ништа ме није дотицало, али...
Не могу се само вратити и посматрати туђе животе споља.
Луиз, ми сви само споља посматрамо туђе животе.
Ти не би волела да будеш у мом животу.
Нема тамо ништа осим неколико математичких једначина...
и пуно обележених питања.
Драга, искрено мислим да би било боље да се не виђамо неко време.
Зашто?
- Зашто, Дејвид, шта сам урадила? - Ништа.
Познавати тебе било је предивно, али исувише ме притискаш.
Понекад имам осећај да ћеш ме удавити до смрти.
Сви желе да буду вољени, али нико не жели да буде угушен.
Цела ова ствар, постаје превише замршено.
Никад нисам мислио да идем овако далеко, знаш то.
- Сложили смо се око тога још одавно. - Знам, али...
Људи то говоре пре него што се заволе.
Луиз, нисам мислио да ти ово још кажем...
али мислим да би сада требало.
- Имао сам... - Дејвид, молим те одеведи ме кући.
- Чекање неће олакшати. - Одведи ме кући, Дејвид.
Дејвид, не могу дуго бежати од тога.
Шта си хтео да ми кажеш?
Не знам шта желим сада, али морам да наставим док то не добијем.
Криви војску, рат, криви било кога, али...
- То је тако. - У реду, иди.
Иди где год хоћеш.
Али дозволи ми да чекам на тебе. Дозволи ми барем то.
Не. Нећу се вратити овако.
Луиз, мораш да пустиш то.
Не могу те волети као ти мене. Никад нисам могао.
Веруј ми, једног дана ће ти бити драго што си ме се отарасила.
Зар нећеш ни да покушаш да разумеш?
- Никог није брига шта је са мном. - Разговараћу са тобом кад се смириш.
У реду, бежи.
- Госпођице Хоул. - Добро вече, госпдине Грахам.
Разумео сам да сте запослени да бринете о мојој жени.
- Јесам. - Зашто то не радите?
Ово је мој слободан дан, господине Грахам.
- Схватам. Па, идите и побрините се за њу. - Да, господине.
Бојим се да ћете је наћи веома узнемирену.
Ко је то? Јеси ли ти, Дин?
- Рекла сам ти... - Луиз је , долазим за минут.
Не желим ништа од вас. Не желим да ме додирнете.
Не после онога што се десило између вас и мог супруга.
Ништа се није десило, госпођо Грахам, знате то.
Не правите ме будалом.
Могу да закључим да сте се спетљали само гледајући вас.
Где сте били цели дан? Са ким?
Ни са ким ко би вас занимао. Зашто не одморите мало?
Како да одморим? Лежим овде сама, нико не брине о мени...
никог није брига. И сопствени муж ме мрзи.
То није истина, знате веома је узнемирен кад сте несрећни.
И требало би да је, због њега сам оваква. Само због њега.
- Јесте ли ви, госпођице Хоул? - Ја сам, господине Грахам.
- Имате ли тренутак? - Свакако.
Желео бих да се извиним што сам пренаглио кад сте наишли вечерас.
Прошао сам кроз веома непријатних пола сата.
Разумела сам, господине Грахам.
Претпостављам да сте управо били нападнути због исте ствари.
- Надам се да вам није тешко пало. - Навикла сам на тешке пацијенте.
Ви се савршено ограђујете, госпођице Хоул.
Волео бих да могу и ја тако.
Драго ми је да нисте узнемирени због привиђања моје супруге.
Не, нисам била узнемирена, али питала сам се...
Мислим да би требало да одем.
Обзиром на услове, мислим да би тако било боље.
Ово се дешавало и раније, госпођице Хоул, много пута.
Имам разлога да верујем да ће се дешавати поново.
Моја жена је убеђена да ја сво своје слободно време проводим...
истичући се пред њеним болничаркама...
или било којим женским особама које кроче у ову кућу.
Ваш одлазак то не би променио.
То би ми, међутим, само ускратило ваше способности.
Ако бисте могли да игноришете ове маштарије госпође Грахам...
Јако пуно бих волео да останете.
- У реду, остаћу. - У реду, решили смо то.
Нећу вас више узнемиравати својим проблемима.
- Добро јутро. - Добро јутро.
Остави то мени, Г-дин Грахам ће тражити доручак.
- Имали сте среће? - Ухватио сам две пастрмке.
Помислио сам да ћу уштедети нешто новца ако ухватим сам свој доручак. Добра идеја.
- Колико дуго сте тамо? - Око три сата.
С обзиром колико ваше време вреди, те рибе вас коштају 1,000 долара по комаду.
Ухватио сам младунче. Само оно вреди око 500 долара.
Како је госпођа Грахам од јутрос?
Располозена довољно добро да сиђе овде на доручак.
Добро је.
То је Дејвид Сатон.
Здраво, Дин.
- Упецао си нешто? - Довољно за доручак.
- Могу ли да те видим на кратко? - Наравно.
Разговараћете о послу, боље да одем.
Сатону неће сметати. Волео бих да га упознате, он је добар другар.
Можда неки други пут. Имам својих обавеза.
- Здраво. - Здраво.
- О, ви се познајете? - Наравно.
Видео сам да пецаш. Помислио сам да свратим да се поздравим.
- Како су Паулин и деца? - Добро су. Шта се дешава код тебе?
Сећаш ли се нашег разговора од суботе у клубу?
- Нејасно. - Можемо ли да га завршимо?
Оператеру, чекам тај позив за Монтреал.
У реду, сачекаћу.
- Мозе ли кафа? - Не, хвала. Доручковао сам.
- Не дозволи да те ометам. - Нећу.
Дакле, шта је са тим Канадским договором?
Знам да твоја компанија премерава нови терен тамо.
Знам да ће у року од шест месеци почети радови.
У реду, сачекаћу.
Како ти то знаш?
Одјеци из подземља. То је тачно, зар не?
Могло би да буде. Зашто? Који одјек посебно те занима?
Та фабрика уља коју намераваш да градиш.
Требаће ти грађевински инжињер, и то добар.
Ја.
Једног дана мораћемо да поразговарамо о твом извору информација.
Можда и хоћемо. У међувремену, тражим посао. Баш тај.
Озбиљно, Дин. Знаш моје способности.
Знаш да сам ја најбољи ког можеш да пронађеш.
Здраво, Чарли. Сачекај минут.
Кад можеш да одеш у Канаду?
Вечерас, сутра, било кад.
Чарли, знаш ли нешто о инжињеру по имену Сатон?
Дејвид Сатон.
Мислиш ли да би био добар за Лац ду Понт пројекат?
Почни да се пакујеш.
Луиз.
Где си, Луиз?
Спремна сам да сиђем.
Здраво.
Здраво, Луиз.
Дејвид, желим да разговарамо.
- У реду. Али морамо ли овде? - Овде, сада.
- Шта је било? Покушала сам да те добијем телефоном синоћ.
Покушала сам поново јутрос, али ниси био кући.
Био сам кући.
Онда се ниси јављао зато што си знао да сам то била ја.
- Дејвид, немамо разлога да се свађамо. - Потпуно се слажем.
Не знам зашто си љут на мене.
- Нисам љут. - Молим те пусти ме да завршим.
Шта год да сам урадила, или ти мислиш да сам урадила...
Нисам, Дејвид, али шта год да је, жао ми је.
Нема због чега да ти буде жао, ниси ништа урадила.
Размишљала сам о нама целе ноћи.
Нисам могла да заспим.
Ужасно је лежати будан по ноћи.
Али знам да можемо да изгладимо ствари.
Урадићу све што кажеш, Дејвид, само да смо заједно.
То је све што желим.
- Дејвид, зашто не можемо да будемо заједно? - Синоћ сам ти рекао зашто.
Луиз, немој да ми висиш над главом. Повредићеш се.
Волиш неку другу, зар не?
Не постоји нико други.
Молим те не проналази скривено значење свега што ја кажем.
Да волим неку другу, веруј ми, рекао бих ти.
Постоји друга жена, знам.
Зашто би иначе тако одједном одлучио да одеш у Канаду?
Како ти знаш за Канаду?
Мислио си да нећу сазнати, зар не? Али јесам, слушала сам.
Прислушкивала сам на вратима.
Видиш ли на шта си ме приморао?
Урадићу било шта зато што ме више није брига.
Не можеш да одеш без мене, Дејвид. Нећу те пустити. Наћи ћу начин.
Лагаћу ако треба, али ћу наћи начин.
Дејвид, нисам тако мислила. Не знам зашто сам то рекла.
Дејвид, жао ми је. Молим те не љути се.
Дејвид, слушај ме. Не понашај се овако према мени. Не остављај ме.
Поведи ме са собом. Дејвид!
Дејвид...
где си?
Не остављај ме.
Добро је, смирите се.
Реците ми, како сте се осећали кад вас је напустио?
О чему сте мислили?
Урадио је то промишљено, да ме понизи.
Чак се претварао да је то зато што га волим исувише.
Али није успео да ме превари.
Испланирао је све.
Сви су они знали за то.
Дин...
његова жена, Паулин, сви други.
Сви су планирали то.
Само да бих се осећала бедно.
Да бих се осећала...
овако.
Покушајте да одморите мало. Да не мислите ни о чему.
Примећујете ли комплекс прогањања?
"Урадили су то промишљено. Део плана. Желели су да ме повреде."
Без покушаја да се процени ситуација или да се погледа са човекове тачке гледишта.
Без размишљања, сагледавања. Класични симптоми.
- И ту психоза почиње. - Чак и пре тога, докторе.
Рекла је да пре него што га је упознала, није се никад осетила живахном.
То је недостатак емоционалне реакције.
Мислим да је уптребила речи, "Нисам била срећна, нисам била тужна."
Типична шизоидна отуђеност, подвојена личност.
Да, ту је почетак...
а њена опседнутост према том човеку је само погоршала.
Па, да наставимо.
Како се осећате?
Желите ли да наставимо?
Немојте заспати сада. Причајте са мном.
- Желите ли да наставимо? - Да.
Испричаћу вам, знам да можете да ми помогнете.
Знам...
- Желите ли чашу воде? - Не.
Била је црна онда.
Хладна, веома хладна, и црна.
Нашао сам је!
У реду, поручниче.
Надала сам се да није истина.
Осећам да је то моја кривица. Само да нисам отишла у село.
Нисте ви криви.
Изгледате уморно. Зашто не уђете у кућу и прилегнете мало?
Ја ћу остати овде. За шта год је потребно.
Хвала вам, госпођице Хоул. Бићу добро.
Молим вас, господине Грахам, Забринута сам за вас.
Закаснили смо, господине Грахам. Превише. Жао ми је.
Можете ли поћи са мном на минут?
Свакако.
Морам да направим извештај.
Рутински, разумете, иначе вас не бих узнемиравао.
Како сам разумео, ваша жена је долазила овде често.
Да, волела је ово место.
Одједном би устала из кревета, дошла би овде и остала сатима.
Ко сте ви?
- Луиз Хоул, болничарка госпође Грахам. - Зашто је г-ђи Грахам била потребна болничарка?
Била је болесна годинама. Мислила је да се никада неће опоравити.
Али, доктор Шерман, њен лекар, може вам рећи више о томе.
Дакле, госпођа Грахам није нестала пре седам сати.
Тако је. Кад јој је служавка однела вечеру, није била ту.
Нисте нас звали пре 8:15.
Сви су мислили да је можда изашла у шетњу.
И мада то није радила а да се никоме не јави.
Кад смо пронашли њене папуче овде, мислио сам да је најбоље да вас позовемо.
Схватам.
Где сте ви били за то време, госпођице Хоул?
Била сам у селу, имала сам слободан дан.
Није требало да је остављам саму.
- Кривим себе за ово. - Зашто бисте? Имали сте слободан дан.
Шта мислите, како се несрећа догодила, господине Грахам?
Није то била несрећа. Намерно је то урадила.
Ако вам више не требам, морао бих да обавим неке позиве.
Деца господина Грахама су у иностранству у школи, морају бити обавештена.
- Желите ли да им ја кажем? - Не, ја ћу се побринуту за то.
Мислите да је то било самоубиство, госпођице Хоул?
- Патила је од дубоке депресије. - Очигледно.
Морала је да буде заплетена у коров.
Коров овде израсте дугачак, близу обале.
Онда претпостављам да ју је струја одвукла.
Тело је пронађено тамо.
Ово је стена на којој су пронађене папуче госпође Грахам.
- Хоћете ли проследити то пороти? - Да.
- У које време су назвали, поручниче? - 8:15.
Наредник је примио позив од куће.
Ми смо стигли око 9...
нисмо нашли тело скоро до 2:30 ујутру.
Па, претпостављам да је то све. Осим једне ствари.
Изјава господина Грахама.
Није уобичајено чути човека да каже тако нешто...
поготово о својој жени, па сам то записао.
Питао сам га:
"Шта мислите, како се несрећа догодила, господине Грахам?"
Његов одговор је био...
Све што сам рекао те ноћи било је... Био сам под великим стресом.
- То није доказ. - Моменат, Дин.
Желео бих да подсетим судију да се господин Грахам није осећао добро.
Ми смо обавештени о његовом стању, докторе.
Управо то је разлог зашто се саслушање одржава овде...
а не у окружном суду.
Како било, све што се односи на догађај од те вечери...
мора бити јавно изнешено.
Која је била изјава господина Грахама?
Дакле, његове речи биле су:
"То није била несрећа.
"Намерно је то урадила."
Је ли то тачно?
Имате ли још неко питање, заступниче?
- Више не. - То је све, поручниче.
Господине судијо, пре него што закључите ово саслушање...
желео бих да позовем доктор Шермана да устане.
Др. Шерман, хоћете ли, молим вас?
Ако се не варам, ово је лично ваша дијагноза госпође Грахам?
Јесте.
Др. Шерман, према историји случаја коју сте већ дали судији...
Госпођа Грахам је била инвалид, и вероватно то и остала.
- Да. - Да ли је била депресивна?
Па...
- Да ли је госпођа Грахам била депресивна? - Да.
По вашем мишљењу, докторе...
да ли је била довољно депресивна да изврши самоубиство?
Опростите ми, господине деца господина Грахама су управо ушла.
- Тата. - Вин, дечко мој.
Нисам знао да сте овде. Хајдемо у ходник.
Керол, драга, нисам вас тако брзо очекивао. Не бисте смели да будете овде.
Зашто су ти људи тамо? Где је мајка?
Вин, молим те иди у своју собу. Керол ће доћи за неколико минута.
- У реду, тата. - То је добар дечак.
- Ниси му рекла, зар не? - Нисам.
Ужасно је што сте овако морали да дођете кући.
Кад сам те назвао нисам мислио да поведеш Вина.
Рекао је самоубиство. Зашто? Мислила сам да је то била несрећа.
Знам да су поменули самоубиство, али ово је судска истрага.
Морају све да узму у обзир, сваку могућност.
Али зашто би говорили о самоубиству?
Да ли је мајка била толико несрећна да се убије?
Знаш да је твоја мајка била несрећна. То је саставни део њене болести.
- Али, оче... - Немојмо сада о томе.
Ја сам у сред овога, молим те помози ми.
Иди у своју собу а ја ћу ускоро доћи да разговарамо.
Хоћеш ли учинити то за мене, драга?
О, тата!
Знам, драга.
Господине Грахам.
Судија жели да вас види.
Јесте ли то ви, госпођице Хоул?
Госпођице Хоул, ви сте?
Госпођице Грахам, учинило ми се да ме неко зове.
Да, звала сам вас. Је ли готово?
Истрага? Да.
- Која је пресуда? - Случајна смрт.
- То није била несрећа, ја најбоље знам. - Не би требало тако да размишљаш, заиста.
Госпођице Хоул, моја мајка вас је помињала у својим писмима.
Знам доста о вама, вероватно више него што бисте ви желели.
Шта би она имала да каже о мени?
Последње писмо је било баш пре несреће.
Било је углавном о оцу, али споменула је и вас.
И колико сте му били привлачни. Колико сте му се свидели.
Знам да је твоја мајка мислила то, али то није истина.
- Моја мајка ме никад није лагала. - Није то у питању.
Твоја мајка је била јако болесна, много више него што ти је икад речено.
- Због тога је измишљала разне ствари. - Нема сврхе причати о томе.
Готово је.
Ја сам дошла, ви одлазите.
Али твој отац ме је замолио да останем и бринем о Вину.
Не желим вас овде, да ли вам је то јасно?
Да, јасно ми је.
Ако покушавш да ме отпустиш, зар не мислиш да би требало да питаш оца?
Да, то бисте ви хтели, зар не?
Ви сте веома поуздани, он би рекао.
- Ти си веома луцкаста девојка. - Јесам ли?
Знам колико се допадате мом оцу, исувише да би вас отпустио.
То сте испланирали.
То је тако бесмислено да нећу ни да се трудим да порекнем.
Постоје ствари у вези твоје мајке које би требало да знаш.
Не говорите о мојој мајци.
Шта год да сте испланирали, никад нећете заузети њено место.
Ја вам нећу допустити, госпођице Хоул.
Да није било вас, моја мајка би још увек била жива.
Убила се због вас.
Керол.
Мислим да дугујеш извињење госпођици Хоул.
То што си рекла је веома увредљиво.
- Извинићеш се. - Не, молим вас немојте, господине Грахам.
Моја деца су учена добрим манирима.
Не бих да их забораве.
Керол, ствари овде нису биле пријатне већ неко време.
Радовао сам се твом доласку кући.
Мислио сам да ћеш нам свима олакшати. Молим те, немој ме разочарати.
Ја ти не требам, оче. Госпођица Хоул је заузела моје место.
Као што је заузела мајчино.
О, не.
Под овим околностима, најбоље је да се вратиш у школу.
Да, оче.
Господине Грахам, није њена кривица.
Не желим да ме ви браните, госпођице Хоул.
Док год сте ви у кући мог оца, ја ћу радије бити негде друго.
Керол, потребна си свом оцу.
- Волела бих да се ово није догодило. - И ја.
Ужаснути сте данас, зар не?
Сећате се, због лека се осећате боље.
Почињете ли да осећате?
Добро је.
Јуче сте ми причали о смрти г-ђе Грахам.
Шта се после догодило?
Вашингтон.
Да, отишли сте тамо са г-дином Грахамом и његовим сином, Вином.
Нешто се догодило тамо што вас је јако узнемирило. Разболело вас.
Да.
Разболело ме, као сада.
Не заборављате ствари тек тако.
Зашто ми не бисте причали о томе.
Након сахране, вратили смо се у Вашингтон.
Ја нисам желела.
Нисам ни морала.
Господин Грахам ме је замолио.
И помислила сам...
Знала сам да никад више не бих видела Дејвида да сам отишла.
Па сам остала у Вашингтону, са Грахамовима...
бринула сам о Вину.
Месеци су прошли.
Тркаћу се са тобом до звезда.
- Важи, престићи ћу те тамо. - Хајде.
- Јеси ли спремна? - Аха.
- Спремни, кре... - Вин, јеси ли ти?
Тата је кући!
Здраво сине.
Тата, тркао сам се са госпођицом Хоул до врата и победио сам.
Браво. Вин, ово је мој стари пријатељ...
Господин Сатон.
- Како сте? - Драго ми је што те видим опет, Вин.
Последњи пут кад сам те видео, још се ниси бријао.
Математички је немогуће нашалити се са дететом овог узраста.
Ја се вас не сећам.
Жао ми је што то чујем, увек сам се трудио да оставим утисак.
Шта је ово?
То су планови за фабрику коју господин Сатон гради за мене.
- Сећаш се, видео си једном. - Да.
Госпођице Хоул, уђите.
- Надам се да вас не ометамо. - Ни мало.
Донео сам посао и Дејвида Сатона.
Здраво, Дејвид, како сте?
Нема сврхе лагати вас, Луиз, ви сте болничарка. Добро сам.
- А ви? - И ја сам добро.
- Добро. Дин, а ти? - Не могу се пожалити.
Ово је апсолутно најздравије окружење у ком сам био.
Упорно заборављам да се вас двоје познајете.
О, да, Дејвид и ја смо стари пријатељи.
- Ако причате о послу, ја ћу... - Не, завршили смо.
У ствари, хтео сам да предложим пиће.
- Слажем се. - Хоћете ли нам се придружити?
Не, хвала. Мислим да ми Вин не би дозволио.
Али ћу вам га припремити.
Вин, иди горе и спреми се за вечеру.
Да, госпођице Хоул.
Тата, обећао си да ћеш ми читати причу.
- Кад год будеш био спреман. - У реду, спреман сам.
Дин, имам ли твоје одобрење да наставим са овом пумпом?
Да, имаш.
Ти си једини човек који је икад радио за мене...
који ме може натерати да урадим шта он жели и да испадне као да ми чини услугу.
Дејвид, мешате са водом, ако се сећам?
Да, молим вас.
Унео сам хиљаду бачви тешких сировина...
- Са лакшим стварима ће ићи брже. - Не знам, то је хладно земљиште.
То уље излази одлучно као вечерња блуза.
Урадићемо шта можемо.
- Је ли било много талога у задњем пуњењу?
- О, хвала.
Џексон се помучио са тим, тешко да га је било уопште.
За уље, а не атомску енергију.
Почињем да мислим да је атом био отворен грешком.
Хоћете ли остати овде дуже?
Неколико недеља, можда месец. Зависи од шефа.
Можеш остати и дан, ако се ја питам.
- Били сте одсутни, зар не? - Да, био сам у Канади.
Заиста? Нисам знала.
Да ли вам се допада Канада?
Канађани су предиван народ. Тако се добро држе по страни...
барем где сам ја био.
То је мој први укус цивилизације након дуже времена.
И последњи, мислим.
- Звучите као да сте били усамљени. - Био сам исувише заузет да бих био усамљен.
Упозорио сам те, неће ти се баш допасти да радиш за мене.
Господине Грахам, Вин је спреман.
Рекао је да сте му обећали да му читате Душка Дугоушка.
И јесам, извините ме.
Немојте никоме рећи...
али, приврженост мог сина мени се базира на мојој способности да кажем...
"Шефе, који ти је враг?"
Брзо се враћам.
Нисам имала појма да је Канада тако велика и тако далеко.
- Дејвид, предивно је видети те опет. - Canadian Special, добар.
Наравно, у Канади не пију ништа осим Кентаки вискија.
Зар ме нећеш пољубити?
Нисам планирао, ни један од та два случаја.
У реду, хајде пољуби ме. Не мораш да мислиш то.
Нисам очекивала ни да мислиш тако мало.
Кад мене жена љуби, Луиз, морала би да заложи котао.
Видим да ниси био ни приближно усамљен у Канади као што се претвараш да јеси.
Не, нисам био. Човек, Луиз, поред свог хлеба није сам.
- Веома забавно. - Не. Само благо.
Променио си се, Дејвид. Нешто те је променило.
Не, рашчистили смо то пре него што сам отишао у Канаду.
- Претпостављам да би требало да запишем то. - Али, сада си тежак и горак.
Сморен, мислим да би било одговарајуће. Упозорио сам те на то, зар нисам?
Види, а да више не причамо о томе?
У реду. Причајмо о нечему другом.
Клизалишта, фабрике уља? Или мозда, би радије причао о времену?
Било је веома лепо, време. Све време.
Вашингтон је практично сав од времена. Мало топлог, мало хладног.
- У међувремену, имамо кишу. Да наставим? - Молим те настави.
За тренутак ћу бити на улици, махаћу таксију.
Надам се да нисам рекла ништа увредљиво, не бих желела да те повредим.
Обично, једна од лепих ствари код одлазака, је вратити се.
Обично јесте, али не увек.
Јеси ли очекивао да се вратиш и затекнеш ме како си ме оставио, стрпљиво чекајући?
Уплакану, са мало радости да те видим поново?
Тако си сигуран у себе, тако сигуран у свој шарм!
Жао ми је, Луиз.
Ти посматраш температуру како пада и расте...
али у љубави, нема повратка.
Кад си једном излечен, грозница се више не враћа. Збогом, Луиз.
Твоја љубавна афера са самим собом достигла је херојске размере.
У соби не оставља места за мене.
Јеси ли сигуран да можеш изаћи на крај без икога да ти се диви?
Ти ми не нудиш ништа више од било које друге болничарке.
Луиз, буди разумна.
То је сасвим разумно.
Дејвид, већ одлазиш?
Да, идем на вечеру. Знаш како је то.
Немој да ми обесиш нос сутра.
Не идите, госпођице Хоул.
Само сам кренула мало на свеж ваздух.
Сатон је добар другар. Драго ми је што га имам.
Добро му иде.
Ово је мој последњи дан овде, г-дине Грахам. Одлазим.
Не разумем.
- Просто је. Дајем отказ. - Јесте ли несрећни овде?
Радије не бих о томе.
- Нећу то дозволити. - Бојим се да ћете морати.
Знам да људи обично раде оно што ви желите, господине Грахам...
и ако неће, имате своје начине да их убедите.
Али то не покушавајте са мном, неће вам успети.
Никад вас нисам видео овакву.
- Обично сте тако тихи. - Да, тиха, стрпљива, спретна госпођица Хоул.
Реците јој да уради нешто, и урадиће, дан за даном, годину за годином.
Са 60 година, повући ће се са златним сатом и благословом целом домаћинству.
Не, хвала вам. Доста ми је да будем служавка.
Нисам никад мислио о вама као о служавки. Нисам никад...
- Били сте веома љубазни, али ја одлазим. - Не идите, молим вас.
Нешто вас је узнемирило. Не знам шта, али сам јако забринут.
У праву сте, покушаћу а добијем оно што желим, колико год да је немогуће.
Можда изгледа себично, претпостављам да јесте.
Али ви сте постали неопходни овде.
Ви сте део мог дома. И део мог живота.
Не знам како да се изразим правилно...
али постао сам вам веома привржен.
Привржен није довољно добро речено.
- Господине Грахам, немојте... - Нисам мислио још увек да причам о овоме...
али сада изгледа да је неопходно.
Молим вас да се удате за мене.
Нисам имао намеру да вас засмејавам.
Није због вас. Нешто друго је у питању, молим вас верујте ми.
Морала сам или да се смејем или да плачем.
Смејем се и плачем, зар не разумете?
Не, али у реду је.
Удати се за вас...
била бих поласкана.
Осећај је предиван када сте жељени.
Потребан ми је тај осећај, више него што ћете икада знати.
Нешто се деси са женом кад није жељена.
- Нешто грозно. - Ништа од овога није одговор на моје питање.
Хоћете ли се удати за мене?
Старим очито.
Ја вас не волим.
Мислите ли да бисмо били срећни?
Урадићу све што могу да видим да ви јесте.
Треба мислити на Керол. Она ме не воли.
Нисам урадио ово баш дражесно, чак ни адекватно.
Али, једно је сигурно, није вас Керол запросила, него ја.
Нисам никад имала сјајан договор.
Веома је привлачно имати понуду да будем ваша жена.
Али то није важно.
Важно је да ја мислим да вас могу усрећити.
Удаћу се за вас, ако то желите.
Жао ми је, још увек нисам навикнута на ту идеју.
Није лако за човека у мојим годинама да пољуби жену са достојанством.
Мораћу да вежбам.
Хоћеш ли вечерати са мном, Луиз?
Хоћу, Дин.
Зар не волиш кад професор Хопкинс полуди?
- Просто мислим да је бајан, а ти? - Па...
- Свиђа ти се господин Еллиотт? - Онако.
Ја не могу да га поднесем. Знаш ли шта ми је рекао?
Не би веровала. Рекао је да причам превише.
Питам се одакле му та идеја.
Хеј, Грахам, имаш посетиоца.
- Мушкарац? - Не, дама.
- Хвала ти. - Здраво.
- Да?
Дошла сам да те видим.
Очигледно.
Веома је леп тај џемпер који носиш.
Нисте возили 300 миља само да бисте се дивили мом џемперу.
Не, нисам.
Дошла сам да ти кажем нешто.
Отац ме је звао. Венчаћете се.
Жао ми је што ти је рекао. Ја сам желела.
Је ли то све?
Желим да ти се допадам.
Ја не мислим да је то потребно, госпођице Хоул.
Надам се да вам неће сметати ако вас не зовем мајко.
То није битно.
Мислим да би требало да попричамо о твојој мајци, кратко.
Знам шта хоћете да кажете.
Причала сам са др. Шерманом. Рекао ми је ствари које нисам знала.
Знам да оно што сам мислила о вама и мом оцу није било истина.
И жао ми је што сам вам рекла све оно. Јако ми је жао.
У реду је. Нисам те кривила.
И пошто ћете се венчати...
ви и отац сте способни да сами доносите одлуке.
- Није вам неопходно моје одобрење. - О, али јесте.
Твој отац је веома усамљен, Керол.
Можда је зато желео да ме ожени, не знам.
Знам да се не могу удати за њега, ако то значи да ће изгубити тебе.
Обзиром да нема наде да ћеш ме заволети, урадићу оно што ти желиш.
Отићи ћу.
- Никад ми не би опростио. - Неће знати да смо икад разговарале.
- Жао ми је. - У реду је.
Не можеш против својих осећања више него што могу и сама.
Твом оцу је потребан неко, Керол, и то већ дуже време.
Била си одсутна више недеља само да би га казнила што те је учинио несрећном.
Ни не знаш шта значи бити несрећан.
Ако икад будеш желела да сазнаш, питај свог оца.
Знаш, могле смо бити пријатељице веома лако.
Да смо се само среле, пре или касније.
Штета.
Госпођице Хоул...
Луиз.
- Добар дан, господине Сатон. - Добар дан.
Колико сам закаснио?
Бојим се да сте пропустили читаву церемонију.
Искрено, дошао сам само због хране и пића.
Где су они?
Господин и госпођа Грахам су у соби за цртање.
Мислио сам на храну и пиће. Није важно, сам ћу их наћи.
- Како си, Дејвид? - Здраво, Џорџе.
- Обома вам желим пуно среће. - Хвала вам пуно.
Питам се да ли да започнем нови обичај, да се рукујем са младом...
И загрлим младожењу?
Знам да је тешко, али зашто не урадиш што је уобичајено?
Ви сте веома срећан човек.
- Ви сте веома срећна жена. - Хвала, Дејвид.
Благословени били обоје, где су hors d'oeuvres?
Дин, нисам знала да си га позвао.
- Нисам. Зар ниси ти? - Не.
Још једном, молим вас.
Изађите иза те палме.
Нећу.
Да ли би сте радије да се ја сакријем па да ви мене тражите?
Плакаћу сваког тренутка. Идите молим вас.
Нећу. Гладан сам. Ви плачите, ја ћу да једем.
Не обраћајте пажњу на мене. Дувајте нос колико вам воља.
Нема ничег необичног у плакању на венчањима.
Свакако не, и мени је нешто застало у грлу.
Код мене су у питању емоције. Код вас кувано јаје.
Плашио сам се да ћете уништити ову савршену палму.
Не би било важно.
- Нису наше, изнајмљене су. - Не брините због тога.
- Шта? - Ви сте Дејвид Сатон.
То никад нисам порицао, а ко сте ви?
Зар ме се не сећате? Не препознајете ме?
Са очима у том стању, не.
Када сте ме видели задњи пут, моје очи су биле у истом стању.
Имала сам 11 година и запросила сам вас.
Сећате ли се сад?
Дефинитивно не. Неколико једанаестогодишњакиња ме је запросило.
Хоће ли ово помоћи?
Када сте ме одбили, шутнула сам вас у колено.
Керол Грахам!
Разочарана сам, замишљала сам да ћете храмати до краја живота.
Дај да те погледам.
Па, ниси баш пуно порасла...
али ипак, јеси.
Да ја погледам вас.
Одржавате свој стомак, у сваком другом случају одлично се држите.
- Да, веома привлачан. - Хвала ти.
Да проверимо је ли свештеник још увек овде? Дупло венчање.
Не желим да ми колено поново настрада.
Али, ни ја нећу наваљивати.
Даћу вам више времена.
Водићете ме на ручак, плес, ноћни излазак...
То звучи као скуп програм.
Боље поразговарај са оцем да ти повећа џепарац.
Керол, твој отац жели да те види.
Одмах се враћам.
Вино?
Молићу.
Хвала.
Клони се Керол.
- Зашто? - Зато што ниси пожељан у овој кући.
Сада сам удата и имам другачији живот.
Искрено, ти само враћаш непријатне успомене.
Ја сам теби опростио, зашто ниси и ти мени?
Морам ли да направим сцену да би отишао?
Не, стигао сам касно, било би у реду да кренем раније.
- Здраво, Луиз. - Здраво, Џон.
Где је Дин? Зар те већ занемарује?
- Да. Зарад новог терена са уљем. - Тешко да је то добар изговор.
Тамо је Дејвид Сатон.
То је веома непристојно. Мислиће да га позиваш овде.
И позивам га.
Упецала сам га.
Волела бих да ниси.
Не желим да нам се придружи.
Кад буде стигао, извини се, али га се отараси.
- Зашто? - Зато што сам те ја замолила.
- Здраво, Керол. - Здраво, Дејвид.
- Госпођо Грахам, како сте? - Веома добро, хвала вам.
Не желимо да вас одвајамо од вашег друштва.
Да, желимо.
Уствари, ја ни немам пријатеља.
Претпостављам да би било најбоље да се вратим на своје место.
Прекасно, претекли су вас.
У том случају заузећу најбоље место. Померимо се.
Драга, имам главобољу, боље је да одем кући.
Да пођем са тобом?
Не, ти остани. Не бих желела да ти покварим концерт.
Отпратићу је до аута.
Имаш погрешну тактику, требало би да ме пустиш да нагађам.
Не знам зашто те не мрзим.
Не трудиш се довољно. Требало би да натераш себе.
Једног дана ћеш престати да ме исмејаваш.
- Могу ли да те отпратим до аута? - Не, хвала ти. Не мучи се.
Лаку ноћ, госпођо Грахам.
Добро вече, госпођо Грахам.
О, Елси.
- Је ли мој муж код куће? - Није, госпођо.
Јавио се из канцеларије. Рекао је да ће закаснити.
Шта је то?
- Преварили смо је, зар не? - Јесмо.
- Лаку ноћ. - Лаку ноћ, драги.
Видимо се сутра.
Керол.
- Мислила сам да ти није добро. - То није важно.
- Желим да разговарамо. - О чему?
- Не овде, у мојој соби. - Можемо и овде.
Улази унутра кад кажем.
Не свиђа ми се овакво понашање.
Видела сам твоје љубљење.
- Шта од тога? - Чула сам шта си му рекла.
- Јеси ли? - Држи се даље од њега, Керол. Он није добар.
Чудно, он то каже за тебе.
Дуго смо разговарали о теби.
- Он је лажов, шта год да каже то је лаж. - Стварно?
Чак и то да си га посећивала у његовој колиби?
Лажи, све су то лажи.
Не бих имала шта да тражим са њим, ето зашто ме мрзи.
Он те не мрзи. Али те ни не воли.
Ти си та која њега воли, зар не?
То је апсурдно и смешно. Детињарије, као и све остало.
- Поприлично је глупо што си му поверовала. - Рекао ми је још нека ствари које нисам знала.
О мојој мајци.
Шта о њој?
Шта је рекао о твојој мајци?
Ти си је убила, то није била несрећа.
- Тишина! - Урадила си то да би се удала за мог оца.
- Да би се Дејвид вратио... - То није истина, лажеш.
Сви сте лажови.
Волиш Дејвида, и убила си моју мајку да би га вратила!
То је истина, зар не? Је ли то истина, Луиз?
- Зар није? - Да, истина је!
Сад ме остави на миру.
- Шта намераваш да урадиш? - Да кажем оцу, сместа.
Не ради то, Керол, упозоравам те.
Керол!
Нећу те пустити да му кажеш.
- Не можеш ме спречити. - Да, могу.
Пусти ме, идем да му кажем.
Лаку ноћ.
Луиз, није требало да ме чекаш. Јеси ли боље?
- Јесам. -Дошла сам право кући јер сам бринула.
Штета је што си пропустила концерт.
- Јакна ти је покисла. - Није важно.
- Могу ли нешто да учиним за тебе? - Не.
Лаку ноћ.
142 са 90.
У реду...
можете да се обучете сад, госпођо...
Госпођа Смит.
О, да. Смит.
Необично име.
Уђите као будете били спремни.
Шта је рекла, ко ју је препоручио?
Доктор Рејнолдс из Вашингтона. Да га потражим?
Не мучите се, сумњам да тај доктор постоји.
У сваком случају,то није важно. Знам све што је потребно да знам.
Је ли поменула нека ранија обољења?
Богиње, грип, уобичајене ствари. Није била озбиљно болесна.
Можда је то истина.
Седите, молим вас.
- Мислите да сам вас лагала? - Сигуран сам у то.
Људи са презименом Смит ретко имају иницијале "Л.Г." на својој одећи.
- Жао ми је. - То није важно.
То ми само мало отежава да вам помогнем.
А вама је помоћ потребна. Узмите ово.
Некоординирање. Затворите очи, молим вас.
Испружите руку.
На шта вам то личи?
На парче одеће.
А сад другу руку дајте.
То вам не личи на парче одеће, зар не?
- Не, не личи. - Него на шта?
Не знам.
На парче пешчане хартије, можда?
Да, тако је.
Отворите очи.
Недостатак расуђивања.
А ти звуци као бомбардовање које чујете ноћу...
то је лако објаснити, госпођо Смит.
То су само ваши откуцаји срца.
Пулс се може чути као звук.
То је нормална појава код слабих живаца.
Шта није у реду са мном, докторе?
Зашто видим ствари које нису...
или не могу бити реалне?
Понекад пацијент не може да разликује стварно од нестварног.
У вашем случају, ви сте још увек за то способни.
Али шта ако постане горе? Шта онда?
Онда долази до извесне нервне пометње.
Сви ми имамо снове, госпођо Смит. Лоше снове, понекад.
Али се пробудимо и кажемо себи да је то био ружан сан.
Повремено, ипак, наиђемо на пацијента који не може да се пробуди.
Он или она не умеју да сагледају...
и направе разлику шта је стварно а шта није.
То може бити истина у вашем случају.
Прерано је да знамо дефинитивно.
Ви описујете шизофренију, зар не?
То је то што се дешава са мном?
Нисам знао да имате било какво образовање што се тога тиче...
иначе не бих причао о томе.
Знала сам да нешто није у реду са мном и зато сам дошла.
Нисам знала да је то лудило.
Лудило није реч коју волимо да употребимо, госпођо Смит.
Ви имате проблем, али он није нерешив.
Проблеми никад нису.
Шта год да вас мучи, решићете то.
Не, прекасно је.
- Прекасно. - Бесмислица.
Битно је знати да нешто није у реду.
Сада кад знате, можете нешто да предузмете поводом тога.
Даћу вам име једног психијатра.
Посетите га.
Њега немојте лагати као мене. Реците му истину.
Госпођо Смит?
Дакле, мораћу да дођем.
Авионом, крајем недеље.
У реду. Видимо се онда.
Драга, морам у Канаду.
Само на неколико дана. Зашто не седнеш?
Имам идеју. Зашто не пођеш са мном? Нек нам то буде одмор.
Можемо на пецање.
Научићу те како да ухватиш лососа.
Остављам те.
Одлазим. Не знам куда. Није ни важно.
- Важно је то да желим развод. - Ја не...
Нећу да се расправљам. Нема ту шта да се расправља.
Не знаш шта говориш.
Зашто би желела развод? Шта сам урадио?
Мислио сам да сам ти пружио све што си желела.
Надао сам се да би била срећна са мном. Мислио сам да јеси.
Није до тебе.
Шта год да не ваља у нашем браку, то је моја кривица.
Луиз, шта те мучи?
Не знам тачно.
Али једноставно не иде.
Не могу да заузмем њено место. Покушавала сам...
- Она ме мрзи због тога. - Ко те мрзи?
- Паулин. - Паулин?
Да.
Не могу да је заборавим.
- Зар не видиш, морам да одем. - Престани.
Говориш као да је жива.
Да, зар не? Нисам тако мислила.
Није жива, знам то.
Жао ми је, никад пре нисмо причали о Паулин.
Али какве год проблеме да сам имао...
све те непријатне успомене...
Оставио сам их по страни када смо се венчали. Били су окончани за мене.
Не и за тебе, рекао бих.
Па, поправићу то.
Не намеравам да те изгубим тако лако.
Довезите ауто испред задњег улаза.
Телефонирајте кући и реците Елси да спакуије неке ствари...
за госпођу Грахам и мене. Бићемо одсутни до понедељка.
У реду, господине. Где вас можемо наћи?
- Не желим да ме пронађете. - У реду, господине.
Волим те пуно.
Твоја срећа ми значи све.
Помоћи ћу ти да заборавиш Паулин као што сам ја заборавио.
Идеш са мном.
- Где? - У кућу на језеру.
О, не, плашим се ње!
Паулин је нестала из наших живота. Не може нас повредити...
или ми одузети тебе.
Видећеш.
То је једини начин да решимо проблем.
Да се суочимо са њим.
Добро вече, госпођо Грахам.
Господине Грахам.
Добро вече, Норис.
Ужасно време.
- Место изгледа сређено. - Хвала.
Мислили да ћемо замало изгубити кућу.
Шта се десило?
- Пожар. - Било је много штете?
Изгорело је само неколико древета. Волео бих да разговарамо о томе...
Искористили би их ионако ове зиме. Мој савет је да их све посечемо.
Мислиш да би нешто могло да се спасе?
Не баш. Ако бисте да погледате...
пре него што падне мрак? Можете видети одавде.
- Иди, драги. - У реду.
Добро вече, госпођо Грахам.
- Ви сте настојникова жена. - Ја сам госпођа Норис.
Видела сам вас са степеништа. Проветравала сам собе.
Жао ми је што раније нисмо знали да долазите.
Мало бих поспремила.
- У реду је. - Господин Норис је био болестан прошле недеље.
Због тога је све пуно прашине.
Изненадили би сте се како се лом брзо направи.
Као да му уопште ни не треба времена.
Да, знам.
Изгледа да вам је хладно. Направићу вам чај.
Не. Не морате да се мучите.
Никаква мука. Останите ви поред ватре. Ја ћу за минут.
Поново нам долази зима.
Шта је то!
Не.
Не, нећу.
Нећу.
Луиз, шта је било?
Зашто вриштиш?
То је Паулин.
Жели да се убијем, као она.
Жели да се потопим, али ја нећу.
Паулин је мртва.
- Мртва је скоро годину дана. - Не, овде је.
Поново ми се обраћа.
Чујеш ли је? Слушај.
"Убиј се, Луиз."
"Удави се у језеру."
Реци јој да престане.
Кажем ти, она је мртва. Нема никог тамо.
Види, нема никог.
Нестала?
Она је нестала.
Није ни била ту.
Вратила се у језеро.
Чекаће ме тамо.
Да, чекаће ме. Рекла је да хоће.
Како то мислиш, побогу?
Изађимо из ове собе.
Хајдемо.
Не знам.
Не разумем.
- Шта се десило? - Имала си ружан сан.
О Паулин.
О, да, сад се сећам.
Мислила сам да је жива. Обратила ми се.
- То није било истина? - Наравно да није.
Не могу да будем сигурна више.
Више не видим разлику.
Остани.
Остани са мном.
Бојим се.
Бојим се Паулин.
Зашто? Зашто би се ти плашила ње?
Ти не знаш.
Не знаш шта сам урадила.
Реци ми.
Али не чујем те.
Рекла са да сам је убила. Помогла сам јој да изврши самоубиство.
- То није истина. - Да, истина је.
Замолила ме је да је одведем доле на стену.
Помогла сам јој. Било је веома мрачно.
Пришла је близу ивице.
Посматрала сам је.
Стајала сам тамо и посматрала је.
Онда је пала.
Лице јој је било бледо под водом и онда...
ме је дозивала.
"Луиз, Луиз."
И онда је престала.
Али још увек могу да је чујем.
И сад чујем: "Луиз, Луиз."
Престани.
Слушај ме.
То су глупости. Не знам зашто мислиш све то.
То ће доктор да открије. Али ништа од тога није истина.
- Јесте. - Није, кад ти кажем.
Знам шта се догодило те ноћи.
И ти ниси имала ништа са тим. Ниси чак ни била тамо.
Паулин и ја смо били заједно на стени.
Рекла је да јој је хладно. Отишао сам у кућу по покривач.
Није ме било само неколико тренутака, али када сам се вратио нестала је.
Остало знаш. Ниси била ни близу те ноћи.
Била си у селу. Зар се не сећаш?
Била сам у селу.
- Имала сам слободан дан. - Да.
Не лажеш ме само да би ми олакшао?
Не би ме лагао за тако нешто, зар не?
Не, само си умислила то.
Само сам умислила.
Нисам је убила.
И нисам јој помогла да се убије.
Нисам имала ништа са тим.
Хвала ти.
Скоро годину дана била сам убеђена у неке ствари.
Зашто ми раније ниси рекла? Могао сам да ти помогнем.
Нисам могла.
Плашила сам чак и да склопим очи.
Али сада је у реду. У реду је. Нестала је.
Паулин је нестала и више се неће враћати. Не, неће се враћати.
Добро вече, Елси.
- Добро вече, Елси. - Добро вече, господине.
Остатак пртљага је у колима.
Хоћете ли замолити Едвардса да га унесе, молим вас?
Прелепа си.
- Жене су увек лепе кад су срећне. - Јеси ли срећна?
Као никад раније.
Осећам се као да лебдим.
Само једна ствар ту не ваља.
- Шта то? - Тера ме да будем гладна.
Елси, умиремо од глади. Претпостављам да је прекасно за вечеру.
- Да, господине, али могла бих да вам припремим нешто.- Не.
Знаш ли шта ћемо. Хајдемо напоље. Нека ово буде право вече.
- Ноћни клуб, шампањац, плес. - Плес? Волела бих.
- Колико ће ти требати да се спремиш? - Пет минута.
Добро, сат и по.
Нисам дуго играо полку.
Нешто ново су убацили.
Глупости, ми смо најбољи пар на подијуму.
Морамо бити. Конобар нас посматра и записује.
- И ако нисмо најбољи, најсрећнији смо. - Надам се да нико од моје послуге није овде.
Томи, мало одмори па почни да ми мешаш још једно пиће.
- Да, господине. - Здраво.
Касним ли?
Не. Само сам ја мало поранио да бих могао да обавим пар тренинга.
Било који други момак би дошао по мене и довео ме овде.
Управо због тога ја нисам.
И живео бих за тај дан да видим када ћу бити приписан као 'момак'.
Томи, следеће пиће боље да буде дупло.
А за младу даму бурбон и пиво од ђумбира.
Без бурбона.
Колико си попио?
Таман.
Да не претерујеш мало с тим? Како то подносиш?
Моја јетра јури тамо где анђели никад не би крочили.
- Бринем за тебе, Дејвид. - Хвала ти пуно.
Да ли ти се свиђа моја хаљина?
Грађевински инжињери не коментаришу женске хаљине.
Не бринем за твоју јетру понекад, него за памет.
Хвала ти још једном.
Керол, ти си веома млада, веома лепа. Волим те пуно.
Али Американци увек желе нешто боље.
Види, Керол...
за неколико дана ћу морати да се вратим у Канаду.
Ша ће се десити између нас?
Па, не знам за тебе.
Али ја сматрам да смо верени већ неко време.
И ја, али то је лош начин да се веридба оконча...
браком.
Дејвид, мислиш ли да имамо шансе?
Мислиш ли да би трајало?
Мислим да би потрајало бар неко разумно време.
Довољно барем да буде вредно свештениковог времена.
Дејвид, зар не мислиш да смо потребни једно другом?
Не бисмо могли то да знамо док се не венчамо.
Зар то не поставља кочију испред коња?
Види, ако ћеш да увучеш коње у овај разговор, ми смо изгубљени.
Како било, погледај разлику у нашим годинама.
Шта са тим?
Ти имаш 35, ја 20.
Након годину дана живота са тобом, изгледаћу...
као да имам 27 или 28, и онда нема разлике.
Знаш, кад мало размислим то је веома привлачна хаљина.
Ено тате и Луиз.
Керол и Дејвид.
- Немој. - Шта је било?
Твој отац ће вероватно желети да им се придружимо.
Зар ти не желиш?
- Радије не бих. Луиз. - Неће јој сметати.
Стварно нема ништа против тебе.
Опростите, господине.
Господин за столом би волео да му се придружите.
- Мислила сам да сте у кући на језеру. - Вратили смо се раније.
Како сте, госпођо Грахам?
Зашто не завршаваш посао око тоцила?
Твоја ћерка ме је замолила да изађемо вечерас. Фактурисаћу ти то касније.
Нема више верности.
Изгледа да уживате у Вашингтону.
Још једну боцу овога и још две чаше.
Довољно си одрасла да пијеш шампањац.
- Драго ми је што то чујем. - Не дозволите Дину да вас толико запошљава.
Нисмо вас много виђали откад сте се вратили.
- Био сам веома заузет. - Ето, видите?
Господин Сатон ради превише. Погледајте како је блед, и тих.
Никад раније није био тако тих.
Је ли увек овако тих кад је са тобом?
Говори ли ти некад? Он је предиван саговорник...
кад жели да буде. Натерај га да ти се отвори.
- Покушавам... - Постоје једна или две ствари које...
он не би желео да знамо о њему.
- Изгледа као човек са прошлошћу. - Као и већина нас.
Како год, ми не сматрамо да су такве ствари битне.
Осим тога, све може бити опроштено човеку који свира клавир добро као он.
Јеси ли га некад чула да свира клавир, Керол? Он је сјајан.
Уз одговарајући тренинг могао би да буде концертни пијаниста.
Али он не би вежбао довољно.
И има једну несрећну навику да...
стане у сред оног што је одабрао.
Напред.
- Имаш ли неки штапић од поморанџе? - Имам.
У фиоци.
Не знам шта сам урадила са мојим. Хвала ти.
Остани да поразговарамо.
У реду.
Нисам знала да сте ти и господин Сатон тако добри пријатељи.
Зашто га не зовеш Дејвид?
Можеш слободно, убудуће ћеш га виђати веома често.
Свиђа ти се Дејвид?
Шта он осећа према теби?
Исто, претпостављам.
Како знаш?
По начину на који дише кад му се приближим. Знаш.
Реци ми искрено.
Мислиш ли да сам привлачна као што Дејвид каже?
Ти си веома лепа.
И имућна.
Оба би привукла Дејвида. Поготово новац.
Дејвид ти се не допада?
Не.
Чак шта више, јако ми се не допада.
Из веома доброг разлога.
- Зашто? Никад ништа није урадио... - Види.
Никад раније те нисам питала ово.
Али сада је веома важно.
Да ли ми верујеш, Керол?
Не знам. Никад нисам мислила о томе.
Претпостављам да, зашто?
Желела сам да ти кажем ово много пута, али никад нисам могла.
А када је постало очигледно да ти се Дејвид пуно допада...
Било је касно.
Зар не можеш да видиш какав је?
Не схватај га тако озбиљно.
Знам нешто о њему што ти не знаш.
Нешто због чега би све што ти је икад рекао вероватно испало као лаж.
О чему ти причаш?
Нисам хтела да ти ово кажем.
Мислила са да ћеш превазићи то, или схватити какав је он.
Али обзиром да ниси, рећи ћу ти. Он воли неку другу.
- Молим? - Видела си какав је био вечерас.
Он није заљубљен у тебе, Керол. Веруј ми, неко други је у питању.
Говориш то као да си то ти.
Да.
Ти си му само изговор да долази овде и виђа мене.
- Не верујем у то. - Молила сам га да те не повреди.
И нисам могла да кажем твом оцу. Он воли Дејвида јако пуно.
Боље је да сазна сад какав је и буде повређен мало него касније...
- ..да буде уништен због тога. - Не верујем у то. Причаћу са њим.
- Не буди луда. Лагаће те опет. - Пусти ме.
- Здраво, Елси. - Добар дан, господине Сатон.
- Је ли госпођа Грахам код куће? - Само тренутак да проверим.
- Седите. - Хвала.
- Господин Сатон вас тражи. - Реци му да нисам кући.
Не мучи се, Елси, рећи ћу му сам.
- Мора да ме је пратио. - У реду је. Можеш да идеш.
Шта желиш?
Управо сам био код Дина. Шта си му рекла?
- О чему? - Шта си му рекла?
Рекла сам му да желиш да ожениш Керол.
- То је тачно, зар не? - Шта си му још рекла?
- Ништа. - Не лажи ме, Луиз.
Вероватно си му напричала исте оне глупости...
које си покушала да наметнеш Керол синоћ.
Рекла ми је. То мора да је звучало чаробно.
Једном си рекла да сам се променио, сећаш се?
Е, па, и ти си се променила. Раније барем ниси била лажов.
Нисам ја. Нисам му ја ништа рекла. Керол је.
Она те не воли, Дејвид. Досадио си јој и жели да те се отараси.
Па је рекла Дину.
- Шта је било? Не верујеш ми? - Не.
У реду, слагала сам га.
Било је лако.
И поверовао ми је.
Шта ћеш да урадиш поводом тога?
Нешто што је требало да урадим још одавно.
Нешто сасвим просто и једноставно.
Али тебе ће то вероватно зачудити обзирим да си постала тако грозна.
Рећи ћу му истину.
О нама, а о теби нарочито.
Неће ти веровати.
Можеш бити драг и љубазан колико год хоћеш.
Неће ти вредети.
- Увек ће те мрзети. - Не мене драга, тебе ће.
Али и даље не могу да схватим зашто си се уплела у ову превару.
Рекла сам ти, урадила бих све да спречим да ме оставиш, и урадићу.
- Било шта. - Е, па...
Свако бекство из затвора је поприлично тешко, али мислим да ово знам како да изведем.
Видећеш.
Ја могу да будем јако непријатна.
То ти верујем.
Али заборављаш једну ствар.
Керол.
Шта с њом?
Она ме воли довољно да би се удала за мене, шта год ти да урадиш.
И ја волим њу.
Њу или њен новац?
Дакле о томе се ради. Њен новац је само препека.
Зато намеравам да га потрошим што је брже могуће.
- Добро вече, господине. - Добро вече, Елси.
- Где је госпођа Грахам? - У својој соби.
Не знам да ли би требало да вам кажем. Плакала је цело поподне.
Хвала ти.
Дејвид је долазио да ме види данас.
Керол, такође. Дуго смо разговарали.
Зашто си ме лагала?
Тако ми је дошло.
Желела сам да лажем и лагала сам.
Остави ме саму.
Плакала си. Елси ми је рекла да си пакала...
Остави ме.
Желим да размислим.
Не знам шта да радим, желим да размишљам а људи ме не пуштају.
Не осећам се добро.
Знам да се не осећаш добро. Знам то већ неко време.
Мислио сам да ће се ствари можда саме решити.
Али више нисам сигуран.
Зато сам замолио доктора да дође.
Доктора?
Помучио си се да ми набавиш доктора?
То је јако пажљиво с твоје стране.
Ти си тако љубазан.
- Он је мој стари пријатељ. - Какав доктор?
Моћи ће да ти помогне.
- Знаће тачно шта треба да ради. - Какав доктор?
Мислиш да не знам?
Лежала сам овде цело поподне и чекала те да дођеш...
знајући шта ћеш да кажеш кад будеш ушао.
"Луиз замолио сам доктора да дође."
Знајући и какав ће то бити доктор.
Мислиш да са мојом главом нешто није у реду, зар не?
- Човек је специјалиста за душевне болести, али... - Не не желим да га видим.
Слушај ме.
Не, желиш само да ме затвориш, да ме склониш у стану, знам.
- Покушавам да ти помогнем. - Не, не покушаваш.
Покушаваш да ме се отарасиш.
Због тога си позвао доктора, зар не?
Волим те, желим да будеш опет добро.
Потребна ти је помоћ. То је све што покушавам да урадим.
Желим само да ти помогнем.
Кад би само могао.
Не знам шта није у реду.
Не знам зашто сам оваква.
- Ако пристанеш на доктора... - Не.
Слушај ме, замолио сам га само да поприча са тобом.
- Кад долази? - Долази на вечеру.
Биће мирно и моћи ћемо да разговарамо.
У реду.
Урадићу све што кажеш. Све.
Видећеш.
Нећу урадити ништа лоше. Желим само да ти удовољим.
Зато ћу урадити све што будеш тражио.
Могу сада да будем мало сама? Желела бих мало да прилегнем...
тако ћу бити одморна кад доктор дође.
То је већ боље. Тако ми је драго да пристајеш.
Знам да ће све бити у реду.
Одмори, драга, доћи ћу по тебе.
Нећу те замолити да седнеш. Шта хоћеш?
Морала сам да те видим.
- Морамо да разговарамо о нама. - "Ми" нисмо моја омиљена тема.
- Дај неку другу. - У реду, о мени.
- Постоји нешто што мораш да знаш. - Нема сврхе.
Изађи, иди, остави ме на миру.
Дејвид.
Жа ми је, Луиз, ретко ударим жену.
Али ако ме не оставиш намиру, бићу у стању да ударам и бебе.
У реду је. Није болело.
Дејвид, ја сам болесна, јако болесна.
Зашто се мени жалиш? Све то ја могу да ти препоручим је пар аспирина.
Али мораш да ме саслушаш.
Урадила сам неке ужасне ствари због тебе.
Немам мира због тога.
- А оно што си ти урад... - Све што сам урадио је, престала си да ми значиш.
То је човоеково право.
Волео бих да жене некад искористе то право.
Ја сам направила да ме Дин заволи.
Било је лако пошто је био усамљен.
Мислила сам да ћеш, ако се будем удала за богатог човека, да ћеш ми се вратити.
Али сад је све готово.
- Изгубиа сам тебе, изгубила сам Дина. -Ниси изгубила Дина.
Он жели да ти помогне и он те воли, рекао ми је то данас.
Не, не воли ме.
Жели да ме смести у неку институцију да те више никад не бих видела.
Причај са њим, Дејвид. Реци му да ме остави на миру.
Не дозволи му да уради то, ја нисам луда.
- Како то мислиш? - Он мисли да јесам.
Не знам о чему се ради, Луиз, али...
у једно сам сигуран:
Дин те ничим не би повредио.
Могу ли да те одведем кући?
Не.
- Мислим да је најбоље да позовем Дина. - Али ја не желим то.
Он ће се побринути за тебе. Пазиће те боље него што бих ја икад могао.
Он само жели да ме се отараси.
А ти му помажеш. И ти си против мене.
Обојица, и Керол. Сви сте против мене!
Одлазиш?
Да. Керол и ја ћемо се венчати вечерас.
Не, нећете.
Нећеш је оженити. Ниси довољно добар за њу.
Ако ћеш да ме убијеш, барем буди искрена.
Не бринеш ти за Керол и никад ниси.
Пре бих да ме убије љубоморна жена, него нека племенита.
Зар не би било боље да седнемо и смислимо...
бољи разлог да ме ме убијеш, од тог?
Од причања нема вајде.
Смешно би било да ме убијеш, Луиз.
Чека ме још пуно бола и патње у животу.
Не би желела да то пропустим, зар не?
Види, зашто ми не даш то пре него што ме повредиш.
Рекла сам ти.
Објаснила сам ти колико је важно да ме не остављаш поново.
У реду.
Па хајде, пуцај.
Математички, шансе да ме погодиш су мале.
А тек да ме усмртиш, па, не мислим да си тако добар стрелац.
Убила сам га!
Десет година раније, могао сам да спречим ово.
Пет, чак и две године раније, могло је да се спречи.
Сваки психијатар је то могао да увиди.
Ако дете сломи ногу, оде лекару.
Ако показује знаке менталног обољења, сакрије се у ормару.
- Затвори се, док не буде прекасно. - Докторе Вилард, господин Грахам...
вас чека у канцеларији.
У реду, хвала, госпођице Пули.
- Докторе Вилард. - Да, господине.
Моје име је Дин Грахам.
- Примио сам ваш телеграм о мојој жени. - Да, како сте?
Седите, молим вас.
Докторе, никад се нисам препуштао емоцијама.
Али можете да замислите у каквом сам стању.
Наравно, могу.
Могу ли да је видим?
Да.
И мада вас неће препознати.
Морам да знам у каквом је стању, докторе. Реците ми све што знате.
Господине Грахам, то је јасан случај психозе.
- Тотална неуравнотеженост. - Мислите, луда је.
Да, ако инсистирате на тој речи.
- Је ли безнадежно? - Не, није.
У ствари, ја намеравам да покушам да је опоравим.
Потрајаће месецима.
Али постоје разлози да верујемо да ће једнога дана бити она стара.
Хвала Богу.
Господине Грахам, слушајте ме пажљиво.
Ми људска бића понашамо се према одређеном моделу.
Понекад, још увек не знамо зашто...
тај модел се сломи.
Жице се испреплићу.
Ум не може да процени, пресуди...
чак ни да ради исправно.
Шокови прате један другог, док се ум евентуално не преда.
Мозак изгуби контролу, а тело пада у кому.
Тада, библијски речено...
можемо рећи да је таква особа опседнута ђаволом.
И, на психијатрима је да га истерају.
У суштини...
то је оно што се десило са Луиз.
Била је под велиим емотивним шоком оне ноћи када се ваша прва жена убила.
И то је био једноставан разлог за њен измучен ум...
да развије илузију да је уствари она помогла Паулин да изврши самоубиство.
И када је једном та заблуда била започета...
њено садашње стање било је неизбежно.
Схватам.
Докторе.
Обзиром да вам је, очигледно, све то испричала...
претпостављам да знате и о Дејвиду Сатону.
Да, господине Грахам, знам.
- Покренуће судски процес, наравно. - Наравно.
Ја не могу да прогнозирам исход.
Али Луиз није ни ментално ни морално одговорна за своје поступке.
Хоће ли порота то разумети, или не, то је ван моје контроле.
Могу ли сада да је видим?
Да, господине Грахам, пођите са мном.
Изгледа скоро срећно.
И јесте, на неки начин.
У њеном свету нема проблема.
Бар не сада.
Кад буде почела да се опоравља...
Патиће, претпостављам.
Ви и ја не можемо да замислимо како ће патити.
- Волео бих да је поштедим тога. - Не можете.
Бол ју је и учинио оваквом.
Само кроз још већи бол, и патњу...
она ће моћи да се опорави.
Бићу ту шта год да се деси.
Колико год она патила.
Надао сам се да ћете то рећи.
Бићете јој потребни, много.
- Могу ли да останем кратко? - Можете, наравно.
Ако се пробуди, не очекујте превише.
Неће вас познавати. Бар неко време.
Чекаћу.
Овде сам.
К Р А Ј
Subtitle By: Bato & Cici VTNNSC
Ћирилица: ДЕДА БРКА