LUCY
Přeložil: Bac Korekce: Araziel
www.neXtWeek.cz
Život nám byl dán před miliardou let.
Jak jsme s ním naložili?
Lucy, je to lehké.
- Dovnitř a zase ven. - Proč to neuděláš sám?
Nebude čekat, že mu kufřík přinese taková pěkná ženská.
Bude zírat. No tak.
- Co je v tom kufříku? - Zlato...
Nebuď paranoidní, dobře? Věříš, nebo ne?
Kurva!
Richarde...
Mám tě ráda...
Ale musím se teď dát do kupy.
Nevím, musím se teď soustředit na dost věcí.
- Co to děláš? - Jdu domů, mám v pondělí zkoušku.
Musím se osprchovat a musím se učit, jasný?
Víš, byl jsem nedávno v muzeu.
- A víš, co jsem tam zjistil? - Co?
První žena na světě se jmenovala Lucy.
- To mě má jako přesvědčit? - Jo.
- Tak jak? - Zavolám ti. Dobře?
Dobře, dobře, dobře.
Budu k tobě upřímný. Nemůžu tam ten kufřík doručit.
Mám to s ním trochu nahnuté, není to nic velkého,
ale když to doručíš ty, tak je to vyřešené.
Vejdeš tam, půjdeš na recepci
a požádáš, aby šel pan Jang dolů. Přijde, vezme si to.
Ukážeš mu svůj překrásný úsměv. A je to.
Podívej, dokonce odtud toho recepčního vidím.
No tak.
- Co je v tom kufříku? - Nevím, jen nějaké papíry.
- Vážně? Chci je vidět. - Je to zamčené.
Nikdo jiný než pan Jang kód nemá.
Mám to jen doručit.
- Dostaneš za to něco? - Tak trochu.
Tak kolik?
- To se mnou teď vyjednáváš? - Ne, ne.
Kolik ti zaplatí? Chci to vědět.
Tisíc dolarů.
Dostaneš tisíc dolarů za to, že doručíš papíry? Fakt?
Nevím, je to na 10 minut. Zaplatí, a zbytek už to není moje věc.
- Moje taky ne. Takže nic. - Poslyš. - Co je?
Tak teda fifty-fifty.
- 500 pro mě a 500 pro tebe. - Richarde, zavolám ti.
V tomhle týdnu je to už po třetí, co se ukazuju v tom samém hotelu
a v tom samém klobouku.
Problém vyřešen.
- Tak běž, no tak, počkám tu na tebe. - Lucy, zlato...
Už jsem to dělal snad tisíckrát.
Jsou to jen papíry. Jsou to nejspíš nějaké návrhy, co si chtějí zkopírovat.
Tak to v téhle zemi funguje. Dokonce tady byl vyrobenej i můj klobouk.
Je to tady napsané. Podívej, je z Tchaj-wanu.
Takovou dobu nosíš falešnej klobouk Stetson.
- Prosím, zlato. - Richarde, musím jít.
- Co to kurva děláš? - Promiň. - Co to děláš? - Moc se omlouvám.
- Potřebuju tvou pomoc. - Přestaň, nech toho.
- Sundej mi to. - Nemůžu.
- Hned mi to sundej. - Nemám klíč. - Ne.
- Běž na recepci a setkej se s ním. - Ne, okamžitě mi to sundej.
Omlouvám se, neměl jsem na výběr. Čím dřív tam půjdeš, tím dřív budeš zpátky.
Nemůžu uvěřit, že jsi mi to udělal.
- Budu tady, máš mé slovo. - Tvoje slovo je na hovno.
Tady je 500 předem.
- Jsi kretén. - Ty jsi úžasná, co?
Mohu vám pomoci, slečno?
Ano.
Přišla jsem...
...za panem Jangem.
Ano...
Kdo přišel?
Richard.
Richard mě poslal.
Jak se jmenujete?
Ne, Richard...
Richard hledá místo k parkování.
Pan Jang chce i tak znát vaše jméno.
- Lucy. - Lucy. A dál?
Prostě Lucy, můžete...
Můžete to vyřídit rychle? Něco mám...
Chviličku, jen mu to přetlumočím.
Pan Jang je na cestě. Zůstaňte tady.
- Mohu se posadit? - Pan Jang řekl, že máte zůstat tady.
Myslím, že to tak bude lepší.
Omluvte mě. Hotel Regent.
Ne!
Ne, nechte mě!
Prosím, prosím...
Prosím, prosím! Nic nevím!
Nic nevím! Prosím, prosím.
Prosím. Co to...? Co to...?
Umíte anglicky?
Umím trochu španělsky.
Lucy. Jmenuju se Lucy.
Musí to být velký omyl. Měla jsem tenhle kufřík jen doručit.
Jestli jste ztratili klíč, tak mi nemusíte uřezávat ruku.
Prostě to přeštípněte řetěz, dobře?
Prosím.
Moc vás prosím.
Ne, ne.
Ne, ne, ne!
Ne...
Ne, ne! Prosím, prosím!
Prosím, ne...
Zdravím, slečno. Mluvím anglicky a budu tlumočit panu Jangovi.
Prosím, řekněte mu, že jsem nic neudělala.
Nic nevím.
Musí to být velký omyl, dobře? Prosím...
- Prosím, povězte mu to. - Dobře, dobře, řeknu mu to.
Pan Jang chce vědět, co je uvnitř kufříku.
Nevím, co tam je. Mluvíte anglicky, nebo ne?
Ano, mluvím. Byl jsem rok na mezinárodní škole v New Yorku.
Dobře...
Richard mi dal tenhle kufřík, abych vám ho předala. To je vše, co vím.
Jasné? Prosím, řekněte mu to.
Dal mi papír s čísly, nevím, co znamená.
To je kód k otevření kufříku.
- Co tam doopravdy je? - Nic nebezpečného.
Nemůže si to teda otevřít sám?
Richardovi nevěří.
To já také ne.
Chodila jsem s ním jen týden.
Dobře, dobře, dobře.
- Pan Jang trvá na tom, abyste to otevřela. - Dobře, dobře.
Prosím tě, Bože, pomoz mi.
Chce, abyste si pospíšila. Pan Jang má na práci i jiné věci.
- Můžete popsat, co je uvnitř? - Je tam...
Jsou tam čtyři plastové sáčky
plné modrých nebo fialových pilulek.
Nevím, vypadá to hrozně.
Pan Jang by vám rád nabídl práci.
Práci?
Já nechci práci!
Pokud život vznikl před miliardami let.
Museli jsme počkat 400 tisíc let, než jsme viděli první nervovou soustavu.
Tak začal život, jak jej známe.
Mozky o velikosti několika miligramů.
Není vědecky možné prokázat inteligenci.
Jsou to spíše reflexy.
Jeden neuron a jste naživu.
Dva neurony,
hýbete se.
A s pohybem se začínají dít zajímavé věci.
Zvířata tu jsou už miliony let.
Většina druhů využívá 3 až 5% své mozkové kapacity.
Ale když se člověk stal vrcholem v evolučním žebříčku,
tak se konečně objevil druh, který využívá více mozkové kapacity.
Deset procent nevypadá jako moc, ale podívejte, co jsme s tím dokázali.
Ale pojďme mluvit o konkrétním případu.
Jediné živé stvoření využívá svůj mozek
lépe než my.
Delfín.
Odhaduje se, že toto neuvěřitelné zvíře
využívá 20 % své mozkové kapacity.
Zvláštní je,
že mu to dovoluje mít
echolokační systém,
který je efektivnější než jakýkoliv sonar, který vynalezl člověk.
Ale delfíni sonar nevyvinuli. Vyvinul se přirozeně.
A toto je ta zásadní chvíle
našeho filosofického promítaní, které tu dnes máme.
Můžeme z toho soudit,
že lidi více zajímá to, co mají,
než to, jací jsou?
Lucy.
Co jste mi udělali s břichem?
Nic, jen takový malý vodorovný řez.
Je to opravdu dobře provedené
a za měsíc to nebude ani vidět.
Příští léto budete moct jít na pláž.
Ale mně nejde o tu jizvu.
Chcete vědět, proč jsme vás operovali?
Ujišťuji vás, že jsme vám nechtěli brát orgány, nebo tak něco.
Dali jsme vám do podbřišku balíček.
Je to nová droga, kterou budou mladí v Evropě zbožňovat.
- Věřte mi. - Co je to?
Vědecký název je CPH-4.
Moc dobře to nezní, abych řekl pravdu.
Ale pracujeme na lepším jménu.
Nějaké návrhy?
Omluvte mě.
Vítejte. Rozkošné...
Skvostné, skvělé.
Impozantní, roztomilé, půvabné.
- Jak se máš? - Dobře. - Dobře.
Správně...
Ze všeho nejdříve, bych vám chtěl moc poděkovat, že se účastníte.
Myslím, že to půjde hladce.
A tyhle rozkošné letenky vás dostanou domů během 24 hodin.
Po příjezdu vás vyzvednou naši lidé,
kteří vezmou zboží.
A pak si můžete užívat svobody,
kterou si určitě zasloužíte.
Jen bych vám chtěl připomenout,
vám všem,
pokud by někdo chtěl někoho varovat nebo upoutat pozornost,
máme jména a adresy vašich rodin každého z vás.
Dokonce i vašich vzdálených bratranců.
Takže vás žádáme o naprostou diskrétnost.
Dobře, pánové, madam.
Dovolte, abych vám jako první popřál...
Bon voyage.
Roztomilé.
- Vy to budete prodávat? - Obávám se, že to máme v plánu.
Co se týče nás,
tak život má pouze jeden smysl.
Plynoucí čas.
A jak cestuje napříč časem,
zdá se, že je to jediný účel buněk v našem těle.
K dosažení tohoto cíle, mají tyto buňky,
které tvoří žížaly a lidi,
pouze dvě možnosti.
Být nesmrtelný,
nebo se reprodukovat.
Pokud není prostředí příliš příznivé, není tam dostatek potravy.
Buňky by si zvolily nesmrtelnost.
Je zde soběstačnost a péče o sebe sama.
Ale na druhou stranu, pokud by bylo prostředí příznivé...
Zvolily by si reprodukci.
Pokud by si vybraly toto, tak jakmile by zemřely,
předaly by své informace další buňce,
což by pokračovalo dál a dál.
Toto poznání a učení se
by se tak předávalo v čase.
Dobře, dobře, zachovej klid.
Jen získej nějaký čas.
Musíš to v letadle promyslet. Hlavně se tam dostaň.
Nasedni do letadla, a odleť odtud.
To je teď hlavní část plánu. Hraj o čas.
Nic jiného nezkoušej, jsi naživu.
Jsi na živu, na tom jediném záleží.
Jen získej nějaký čas.
Získej trochu času.
Nemám zrovna náladu.
Představme si,
jaký by byl náš život, pokud bychom měli přístup
k 20 % naší mozkové kapacity.
Tato první fáze by nám umožňovala přístup ke všemu v naší mysli.
- Pane? - Ano?
- Je to dokázané? - V tuto chvíli se obávám, že je to jen hypotéza.
Ale když se nad tím zamyslíte...
Je nutné si uvědomit, že Řekové,
Egypťané a Indové znali buňky
staletí předtím, než byl vynalezen mikroskop.
A co třeba Darwin?
Každý ho měl za blázna, když představil svou evoluční teorii.
Je na nás, abychom posouvali pravidla a zákony
a dostali jsme se tak z evoluce k revoluci.
Každý člověk má 100 miliard neuronů.
Ale pouze 15 % z nich je aktivních.
V lidském těle je více spojení
než hvězd ve vesmíru.
Jsme jedna velká síť informací,
ale nemáme k nim téměř žádný přístup.
- Pane? - Ano? - A jaká je další fáze?
Inu, další fáze by nám umožňovala ovládat ostatní.
Ale k tomu bychom potřebovali přístup k minimálně 40 % mozkové kapacity.
Po tom, co bychom kontrolovali sami sebe a ostatní,
poté by přišlo ovládání hmoty.
Ale to je teď tak trochu sci-fi.
A nevím o nic víc než pes, který pozoruje měsíc.
- Promiňte, pane. - Ano?
Co by se stalo, jen tak teoreticky,
kdyby měl někdo přístup ke 100 % své mozkové kapacity?
- Ke 100 %? - Ano.
Nemám tušení.
- Hele, umíš anglicky? - Ne, ne...
- Umíš anglicky? - Ano, ano.
- Vezmi mě ihned do nemocnice. - Dobře, do nemocnice.
Moje noha!
- Nemocnice. - Počkej tady.
Promiňte, slečno?
Slečno!
Potřebovala bych pomoct, je to naléhavé.
Nemůžete tady být, operujeme.
Prosím, odejděte.
Stejně byste ho nezachránili.
Nádor už napadl jeho mozkovou kůru a pravou část jeho páteře.
Někdo mi dal do břicha balíček drog, potřebuju, abyste ho vyndali.
Prosakuje to.
Udělejte to.
Jasně, jen...
- Jen vám dám anestetika. - Ani se neobtěžuj.
Dobře.
Uklidněte se, prosím.
Odložte tu zbraň.
Jen se...
podívám, dobře?
- Nebude vám to vadit? - Ne.
- Haló? - Mami? - Ahoj, Lucy.
Ráda tě slyším, zlatíčko.
Kolikpak je tam hodin?
- Nevím, je noc. - Vydrž, jen vyřídím druhý hovor.
Otevřu vás, dobře?
Jsem tady.
Nechodíš na večírky, že? Slíbila jsi mi, že se o sebe postaráš.
Snažím se, mami. Snažím.
No, díky, že jsi takhle zčistajasna zavolala.
Tvůj otec bude smutný, že s tebou nemluvil.
Ještě se nevrátil z posilovny.
Obvykle voláš ráno.
- Mami? - Ano?
Cítím vše.
Co tím myslíš, zlatíčko?
Vesmír.
Vzduch.
Vibrace.
Lidi.
Cítím i gravitaci.
Cítím i otáčení Země.
To, jak se z mého těla uniká teplota.
Krev v mých žilách.
Cítím i svůj mozek.
Dokonce i tu nejhlubší část mé paměti.
Je špatné spojení, moc dobře tě neslyším.
Co jsi to říkala o paměti?
Cítím i bolest,
když jsem měla rovnátka.
Pamatuju si...
Pamatuju si, jak jsi mi dávala ruku na čelo, když jsem měla horečku.
Pamatuju si na naši kočku. Měla hebkou srst.
Kočku? Jakou kočku?
Tu s modrýma očima a se zlomeným ocasem.
Zlatíčko, to si nemůžeš pamatovat.
Byl ti sotva rok.
Pamatuju si chuť
tvého mléka.
Ten pokoj...
Tu tekutinu.
Zlatíčko, o čem to mluvíš?
Jen jsem vám chtěla říct, že vás mám ráda.
Zlatíčko...
A děkuju ti za ty tisíce polibků,
které jsi mi dávala, a já je stále cítím.
Mám tě ráda, mami.
I já tebe.
Víc, než cokoliv na světě.
Kolik toho zbylo?
Asi 500 gramů.
Jak dlouho bude trvat, než se s tím mé tělo vypořádá?
Těžko říct, musel bych vědět, co to je.
- Mohu? - Klidně.
CPH-4.
Povězte mi o tom.
CPH-4 vyrábí těhotné ženy.
Asi v šestém měsíci těhotenství.
Po malém množství.
Pro dítě to má sílu atomové bomby.
Dává to plodu potřebnou energii k vytvoření kostí.
Slyšel jsem, že se to snažili vyrobit,
ale nevěděl jsem, že se jim to povedlo.
Pokud je to opravdu CPH-4
a v tomto množství, tak se divím, že jste ještě naživu.
Dlouho nebudu.
Učení se je vždy bolestivý proces.
Jako když jsi byl malý a rostly ti kosti a bolelo to.
Věříš mi, že si pamatuju, jak mi rostly kosti?
Takové vrtání pod kůží...
Vše je teď úplně jiné.
Rozumím hudbě, je to jako kapalina...
Je to legrační. Bývala jsem tak znepokojená tím,
kým jsem byla a čím jsem chtěla být...
A teď mám přístup k těm nejhlubším věcem v mozku,
Vidím věci jasně a uvědomuju si, co nás dělá námi.
Je to primitivní.
Ty překážky...
Dává to nějaký smysl?
Jako ta bolest, kterou cítíš.
Zastírá tvůj úsudek.
Vše, co teď cítíš, je jen bolest. Jen bolest.
Kde jsou další?
Ostatní, co převážejí drogy, potřebuju je.
Pro lékařské účely.
Berlín.
Paříž.
Řím.
Díky, že jsi mi to ukázal.
- Dobrý večer, profesore. - Jak se vede?
- Půjdete dnes na večeři? - Obávám se, že ne.
- Jsem unavený. - Tak si hezky odpočiňte.
Děkuji vám.
Vyděsila jsi mě, jak jsi zvonila.
Chyběla jsi mi.
Ty mně taky.
- Ztratila jsi klíče? - Jo.
- Můžu si půjčit notebook? - Jo, jasně.
Včera jsem byla celý den na konkurzech, fakt bezva.
Nechají tě tam stát celý den, tvůj čas je nezajímá a mluví čínsky.
Kdo umí čínsky? Já teda ne.
Vždy říkají, že ti zavolají,
ale přitom si nevezmou ani tvoje telefonní číslo.
Teda až na jednoho chlápka.
Není to Číňan.
Pracuje v jedné agentuře a je roztomilý.
Bože, opravdu je. Je opravdu sladký.
Má své přednosti a jeho zadek...
To mi teda dává.
Neuvěříš, kam mě vzal.
Four Seasons, apartmá a strávili jsme tam noc.
Omlouvám se, povídám si sama pro sebe.
Co ty? Co Richard?
- Je mrtvej. - Jste blázni.
Jdu se osprchovat.
Ano?
Profesore Normane, tady Lucy, četla jsem váš výzkum. Musíme se sejít.
Celý?
Tomu moc nevěřím.
Strávil jsem nad tím dost času.
6734 stránek.
Mohu vám to klidně celé odrecitovat.
Jste jedna z Emiliiných přátel?
Zní to, jako by to byl vtípek. Je někde poblíž?
Ne, jsem tu sama.
- Kdo jste? - Už jsem vám to řekla.
Lucy, že ano?
Ano, promiňte.
Četla jsem teorii o mozkové kapacitě.
Je to trochu primitivní, ale jste na dobré cestě.
Děkuji vám.
Profesore, mé neurony se reprodukují neuvěřitelnou rychlostí.
Sedm milionů za sekundu. Mám potíže.
Nemohu určit čas své smrti, ale nejspíš to bude v příštích 24 hodinách.
O čem to mluvíte?
Říkám, že vaše teorie není jen teorií.
Dostala se mi do těla látka CPH-4,
která mi umožní využívat 100 % mozkové kapacity.
Nyní využívám 28 %.
To, co jste napsal, je pravda.
Jakmile dosáhne mozek 20 %, tak se vše vyjasní.
Překonáte vlastní zábrany.
Je to jako domino. Přebírám kontrolu nad vlastním mozkem.
Nevím,
co říct.
Je to pravda. Pracoval jsem na té teorii 20 let.
Byla to jen...
hypotéza.
A nápady. Nikdy jsem si nemyslel...
- Dokážete ovládat metabolismus? - Ano.
A taky začínám ovládat ostatní lidi.
Taky mohu ovládat elektrické a magnetické vlny.
Dokážu je využít, ale ne všechny...
Jen ty nejzákladnější.
Televize.
Telefony.
Rádia.
Úžasné.
Necítím bolest.
Ani strach.
Ani touhu.
Jako kdyby všechny ty věci, díky kterým jsme lidé, zmizely.
Je to jako kdyby...
člověk cítil...
Všechny ty znalosti...
O všem. O kvantové fyzice.
O aplikované matematice.
Nekonečná kapacita mozku.
To vše mi teď uvnitř hlavy propuká.
Nevím, co si s tím počít.
A mě se ptáte, co s tím dělat?
Víte...
Když se zamyslíte
nad povahou života.
Chci tím říct...
Od počátku,
jak se vyvinul.
Jak se jedna buňka rozdělila na dvě buňky.
Celý ten smysl života byl...
Předat dál to,
co jsme se naučili.
Není žádný vyšší účel.
Takže jestli se ptáte, co se vším tím poznáním, tak vám říkám...
Předejte to.
Je to něco jako
jednotlivá buňka
cestující napříč časem.
Čas.
Ano, jistě.
Budu u vás za 12 hodin.
- Odjíždíš? - Ano.
- Co je to? - Předpis.
Jak dlouho umíš psát čínsky?
- Asi hodinu. - Ničemu z toho nerozumím.
Ledviny ti nefungují správně. Játra taky ne. Musíš změnit způsob života.
Ber tyhle léky, cvič, jez zdravě.
Budeš v pořádku.
Včera v noci zastřelila žena pacienta.
Stalo se to v nemocnici Tri-Service.
Podezřelá je středně vysoká žena s blond vlasy.
Policie se snaží zjistit její národnost.
Je ozbrojená a nebezpečná.
Právě jsem obdržel divný telefonát od Američanky, co žije na Tchaj-wanu.
Říká, že má informace o obchodu z drogami.
- Přepojte mě. - Dobře.
- Haló? - Mám informaci o pašerácích.
Chci mluvit s někým vysoce postaveným.
Aha...
Máte štěstí. Tady na stanici jsem velitel já.
Ale začněme znovu. Jak se jmenujete?
Poslouchej, vypadni ze stolu,
sedni si na židli, vezmi si tužku a zapiš si vše, co ti řeknu.
Nejsou tam žádné kamery, dělej, nemám času nazbyt.
Mluvte.
Mám informace, že tři lidé převážejí do Evropy tři kila drog.
Musíte je chytit a látku zadržet.
V jaké jsou ty drogy podobě?
- Tablety? Kapsle? - Prášky.
Mají pytle s drogami v těle.
- Co prosím? - Buďte opatrní, ta droga je opravdu silná.
Věřte mi.
Máte to?
Jo.
Dobře.
Spoléhám na vás.
V pohodě?
BERLÍN, NĚMECKO
To je on! Chyťte ho!
Pojďte se mnou.
PAŘÍŽ, FRANCIE
Pane, jste Američan? Pojďte prosím se mnou.
ŘÍM, ITÁLIE
Vítejte v Římě.
Pane,
pojďte se mnou, prosím.
Jo, jasně.
- Kapitán Del Rio. - Tady kapitán Marco Brezzi.
Díky, že jste mi zavolal.
Zajistili jsme zboží.
- Díky moc, pošlu dokumenty pro převoz. - Mějte se.
Dobře, máme všechny tři.
ZAPNĚTE SI PÁSY VYPNĚTE ELEKTRONIKU
Musím vás požádat, abyste vypnula počítače.
Měla byste si utřít nos.
- Promiňte? - A dala bych si sklenku šampaňského.
Ano, jistě.
Mohl bys jí donést šampaňské? Teče mi krev z nosu.
Vaše šampaňské, slečno.
Děkuji vám.
Opravdu nerad to dělám, ale budete to muset vypnout.
Jistě.
Na vědomosti.
Pokud není prostředí příliš příznivé, není tam dostatek potravy.
Buňky by si zvolily nesmrtelnost.
Je zde soběstačnost a péče o sebe sama.
Slečno, slečno.
Musíte se posadit.
Slečno...
Slečno!
Otevřete, musíte se vrátit na místo.
Slečno!
Otevřete ty dveře!
Řekněte něco!
Slečno!
Slečno, otevřete!
Udělejte něco.
Slečno...
Otevřete dveře!
Slečno? Jste v pořádku?
Řekněte něco.
- Měla jizvu? - Ano, stejně jako ostatní.
- Jak je jí? - Spí.
S tou injekcí, co jsem jí dal, si ještě chvilku pospí.
- Doktore, probudila se. - Jste si jistá?
Ano, sedí na posteli.
- To je ona. - Zadrželi jste ji? - Ano.
Slečno, nehýbejte se.
Musím s vámi mluvit v soukromí.
Dejte ruce vzhůru, prosím.
Zajistili jste ty balíčky?
Ano.
- Kde jsou? - V bezpečí.
Tady v Paříži.
U mě budou více v bezpečí.
Auto tam takhle nenechávejte. Přeparkuj.
Jako policista jsem viděl už dost věcí.
Budu k vám upřímný.
To, co jste tam udělala, mě docela vyděsilo.
Všichni se tam prostě složili,
mám se bát?
Ne.
Dobře.
Nebude vám to vadit?
Ne.
- Co to má být? - Korejština, můžu řídit?
Ne, ne! Tohle je policejní auto. To nemůžete.
To není možné, dámo. Tohle je policejní auto.
Dobře, dobře.
- Je to dobré. - Dělejte. Jdeme.
Pane, pane, promiňte.
- Musím s někým mluvit. - Promluvte si s policií.
Jsem německý občan a žádám právníka.
Zkontroluju chirurgii.
- Přines nám něco na zub. - Musíš pořád něco jíst.
- To vždy jezdíte takhle? - Nikdy předtím jsem neřídila.
Bezva.
Hele, to je jednosměrka.
Máme zpoždění.
- Nerad bych zemřel. - Nikdy opravdu nezemřeme.
Promiňte, pane, není mi dobře.
Jsem v pořádku. Jsem v pořádku.
- Řeknu jim, aby nás nesledovali. - Ani se neobtěžuj.
Dejte mi ten kufřík.
Zabijte ji a přineste mi ten balíček.
Nestůjte tam! Zabijte ji!
Otevřete to.
- Pojďme. - Nejsem si jistý, jestli jsem vám k něčemu.
Ano, jste.
K čemu?
Jako připomínka.
Můžeme jít?
- Kam pojedeme? - Na první křižovatce odbočte doleva.
Dobře.
Musíte to objet! Jeďte!
Sleduj je.
- Profesore? - Děkuji.
- Kdo volá? - Lucy. - Je to ona, je to ona.
Zdravím.
- Jste v Paříži? - Ano, jsem.
Super, skvělé, dokonalé.
Už nejsem v hotelu.
Jel jsem na univerzitu za svými kolegy
kvůli tomuto jedinečnému případu, abychom to probrali.
Jsou to elity ve svém oboru.
Věřím vám.
Děkuji, myslíte, že byste mohla přijít na univerzitu?
No...
- Rád vás poznávám. - Nápodobně.
- Kapitán Del Rio. - Jak se máte?
Dovolte, abych vás představil kolegům.
Tohle je profesor Cartier, neurochirurg.
- Profesore... - Znám je všechny.
Ano, jistě.
Pánové, tohle je Lucy.
První žena, která...
Chci říct...
Už jsem to zmínil dříve.
Lucy tento výzkum potvrdila.
Otevřely se jí zákoutí jejího mozku.
Umožňuje jí to přístup...
Do dříve neprozkoumaných částí mozku.
Má schopnosti.
Mohla byste nám něco předvést?
Vaše dcera, Gabriela, zemřela ve věku šesti let při autonehodě.
Bylo to modré auto s koženými sedačkami.
Na zrcátku byl plastový pták.
- Šéfe, pět našich mužů v nemocnici zabili. - Kolik máme ještě lidí?
Mám asi 25 mužů.
Zatracená holka. Jen tak se nevzdá. Je to čarodějnice.
Já vím.
Zabiju ji sám.
Někdo přijde. Zabezpečíte to tady?
- Musím se soustředit. - Jistě.
Rychle.
Jak jste se dostala ke všem těm informacím?
Elektrické impulsy.
Všechny buňky jsou kontaktu s ostatními.
Za sekundu si předáte tisíce bitů informací.
Buňky se seskupují, vytvoří tak obrovskou komunikační síť,
která tvoří hmotu.
Buňky se seskupují, utvářejí se.
Další a další... Je to pořád to samé.
Lidé se označují za jedinečné, takže na tom stojí celá teorie existence.
Jedinečnost. Jedna je měrnou jednotkou, ale není.
Celý sociální systém je pouze náčrt.
Jedna a jedna jsou dva, to je vše, co víme.
Ale jedna plus jedna se nikdy nerovná dvěma.
Neexistují ani čísla, ani písmena.
Stanovili jsme tak lidskou existenci,
aby byla srozumitelná.
Vytvořili jsme měřítko, abychom zapomněli, že je to nezměřitelné.
Ale pokud lidé nejsou jednotkami míry,
svět neřídí matematickými zákony.
Co to všechno tedy řídí?
Auta jedou po silnici.
Nekonečně to zrychlete.
A auta prostě zmizí.
Jaký máme důkaz o tom, že existují?
Čas jim poskytuje existenci.
Čas je jediná měrná jednotka.
To čas dává existenci hmotě.
Bez času...
...neexistujeme.
Čas je ta jednota.
Prohledejte celou budovu!
Moc dlouho je nezadržíme.
Je načase odejít.
Jsi si jistá, že potřebuješ takové množství?
Bojím se, že nepřežiješ.
Některé buňky se uvnitř mě brání až do konce.
Abych se dostala k posledním procentům, tak na ně musím tvrdě.
Aby se otevřely.
Udrž toto poznání, Lucy.
Nejsem si jistý, jestli je na to lidstvo připravené.
Stále se ještě řídíme mocí a ziskem.
Dej nám přírodní poznání...
A přinese nám to nestálost a chaos.
Ignorance přináší chaos, a ne poznání.
Postavím počítač a nahraju do něj veškeré své poznání.
Přijdu na to, jak to udělat, abyste měl k tomu přístup.
Jo.
Jen doufám, že jsme tvé oběti hodni.
Nikdo se ani nehne!
Mluvíte anglicky?
Co to dělá?
Hledá energii a hmotu.
Snaží se spojit s počítači.
Ježíši...
- Chong Ju! - Jsem tady, šéfe. - Udělej s nimi něco!
Dobře, šéfe.
Dělejte.
Běžte pro doktora! Dělejte!
Bože! Co se to děje?
Co to vytváří?
Myslím, že počítač nové generace.
Kde je?
Odpovězte!
Ty tam!
Podívejte, ten počítač se hýbe.
Kde je?
JSEM VŠUDE
Život nám byl dán před miliardou let.
Teď už víte, jak s ním naložit.
www.neXtWeek.cz
Přeložil: Bac Korekce: Araziel