Превод и субтитри: Phoenix & haskotoo
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>
1300 г. пр.н.е.
В продължение на 400 години евреите са поробени в Египет...
...изграждайки кумирите му, градовете му, славата му.
През цялото това време те не забравиха родината си,
както и техния Бог.
Бог не ги забрави.
ИЗХОД: БОГОВЕ И ЦАРЕ
Палатът на Фараона Мемфис
Вярно е. Хетската армия е 16-хилядна, разположена извън Кадеш.
По-неясното е "защо".
Хетите опитват да пресекат границата. Явно е. Какво друго ще е?
Да очакват нападение от нас, според информацията ни.
Мислят, че ние подготвяме нападение, което не е вярно.
Това, което не искам и не ще направя, е да стоя и чакам тук,
докато водим битка с хетските армии отвъд стените на двореца.
Ела.
Какво казват вътрешностите? - Те не казват, а загатват.
Подлежат на тълкувание. - Ами изтълкувай ги.
Ще спечелим ли, или не, ако атакуваме първи? Да или не?
Не е ясно.
Но има нещо друго.
В развоя на битката водач ще бъде спасен
и един ден спасителят му ще стане водач.
Вътрешностите трябва също да казват, че ще изоставим разума
и ще се водим от знамения.
Велики Сехмед, фараонът пие в прослава на името ти
и се моли за победа над хетите при Кадеш.
Първата ти задача, когато му дойде времето,
е да я пратиш в заслужена почивка. - Ще го направя.
Не знам защо баща ми все още не го е направил.
За всеки случай, ако ме видиш, че съм в опасност на бойното поле,
препускай по другия път. Говоря сериозно.
Погледна ли ви, още виждам момчетата, които отраснаха заедно като братя.
Ако някога по някаква причина го забравите,
нека тези ви напомнят.
Дълги, за да са ефективни при езда, но не прекалено, за да ви препъват.
Този е неговият. Моят е у теб. - Точно така, аз така искам.
Разчитате един на друг.
Обещайте ми, че така ще бъде. Винаги.
Рамзес! Рамзес! - Победа!
Тук.
Дивизия "Ра" - към центъра.
Дивизия "Та" - на юг, а "Сет" ще държим в резерва.
В резерва? - Да.
Трябва да съсредоточим силата си в центъра.
Вашата концентрирайте в битката. Оставете генералската задача на мен.
Стрелба!
Стреляйте!
Умрете!
Вземете Рамзес! Тръгвайте!
Вървете!
Бързо! Обърнете!
Обърнете!
Моисей! Моисей!
Моисей...
Какво се случи там? - Нищо.
Попитах същото и командирите. И те излъгаха. Вече ми дойде до гуша.
Смята, че нещо се е случило, но не. - В смисъл?
Висшата жрица, пророчеството... - Каза, че не може да види победителя.
"Водачът ще бъде спасен" и така нататък...
Спасил си живота на сина ми?
Да.
Седни.
Едно "благодаря" не е достатъчно,
но ти благодаря.
Знам, че не вярваш в знамения и пророчества, но аз вярвам.
И аз уважавам това.
Но това не е нещо, в което дори има логика.
Защото не си моя кръв. - Да.
Вярно е, че не можеш да ме наследиш.
Не и по обичайния начин. - По никакъв начин.
По всеки възможен начин, тук до мен.
Ужасно е да го кажа за собствения си син, но...
На теб вярвам повече като водач, отколкото на него.
Колесниците на хетите пробиха защитата ни и започнаха атаката си.
Озовах се в обсадата на врага без войници, без щитоносци,
в отчаяна битка за живота ми.
Само с помощта на боговете сразих нападателите
и се върнах в дивизия "Ра". - Тук спри!
Да искаш да перифразираш нещо? - Не.
Да продължа ли? - Не, сигурен съм, че свършва добре.
Какво следва? - Град Питом.
Какво за него? - Проблемът. Робите.
Добре. Рамзес? - Какво?
Срещни се с областния губернатор, направи оглед, докладвай.
Аз? - Някой ден така или иначе ще си ти.
Покажи загриженост.
Какво друго?
Ще ида да видя губернатора. - Не.
Аз ще отида. - Не ти отива.
Под нивото на всеки генерал е. - Аз ще свърша тази задача.
Рамзес, може ли да забравим онова, което се случи на бойното поле?
И аз да бях на твое място, и аз щях да те спася.
Знам, знам...
Добър изстрел беше,
ако и боговете да са направлявали ръката ти.
Малко отрова в кръвта ти е полезна.
Прави те по-неуязвим към следващото отровно ухапване.
Може би дори и към това на баща ми.
Питом
Добре дошли в Питом.
Ще свикнете към смрадта.
Губернаторът явно се радва на добър дял богатства.
Това не е работа, която всеки иска да върши, господарю.
За да бъде висок духът, е нужен известен комфорт.
Знаеш ли какъв е проблемът? Днес хората живеят твърде дълго.
Всяка година раждаемостта изпреварва смъртността.
Тези хора се възпроизвеждат, сякаш за тях това е някакъв вид спорт.
Проблем ли е повече работна сила? - Разбира се, че не.
Добре е за производството, но с някакви граници.
Когато това население те иска мъртъв, да, тогава е проблем.
Така че или ми дават повече войски, за да пазя реда,
или започвам да съкращавам стадата. - Започваш да избиваш хора
без никаква причина, освен тази съмнителна теория,
чрез която ще предизвикаш онова, от което се опасяваш.
Тогава ми дайте войските.
Нека слезем и поговорим с тях. - И откъде-накъде?
Имаш опасения за бунт. Да видим дали са основателни.
Като говорим с тях? - Като ги гледаме в очите,
когато говоря с тях.
Можеш да кажеш много за някого, като го гледаш в очите.
Нека тогава ти кажа нещо за евреите.
Те са заговорници и заядливци.
Знаеш ли какво означава "израилтянин" на езика им?
"Онзи, който се бие с Бог". - "Онзи, който се бори с Бог."
Има разлика. - Не съм толкова образован като теб,
но трябва всеки ден да се разправям с тях.
Знам за какво говоря. - Не е нужно да идваш. Сам ще сляза.
Надзирател! Защо е наказан?
Системен нарушител на реда, господарю.
Защо се усмихва?
Казва, че не чувства болка, господарю. - Тогава защо го бичуваш?
Не сте сбрани тук без определена цел. Помолих да видя старейшините.
Хайде, за какво се молите? - Да видим отново Ханаанската земя.
"Отново?" Никога не сте я виждали, но аз - да.
Населена е от племена, по-жестоки от египетската армия,
тъй че най-много да се върнете оттам. - Бог казва друго.
Кой бог? Твоят? Богът на Авраам? Богът, който казва, че сте специални?
Че сте избрани? Нека ви кажа. Ела насам.
Греши.
Но виждам, че вие сте убедени, а това е проблем.
След нереалистичните поверия идва фанатизмът, после бунт
и накрая революция. Всичко започва от старейшините.
Името ти? - А твоето?
Ще ти кажа. Аз съм Моисей - син на Бития, внук на Хоремхеб.
Запишете името на този и останалите и доведете следващата група.
Името ми е Нун.
Господарю! - Спри на място!
Старейшините имат да ти казват нещо, но не тук.
Къде и кога? - В параклиса, довечера, тук.
Виждам, че си преживял приключението си.
Съжалявам, че трябваше да ме чакаш. - Не чакам.
Как мина разузнаването? - Добре.
Видя срещу какво съм изправен.
Има ли още нещо, което мога да ти дам от архива ми, преди да тръгнеш?
Можеш да ми кажеш дали си докладвал за всичко това в Мемфис?
Одобрено ли е? Имаш ли го писмено?
Разбира се, има писмен документ. - Значи не възразяваш да проверим.
Разбира се, че не възразявам! Но какво не е наред?
Направил ли съм нещо неодобрително,
и ако да, мога ли да направя нещо, което да ви се понрави?
Можеш да спреш да живееш като цар. Не си такъв.
...в доверие и взаимопомощ - като свободни хора...
в земя, преливаща от мляко и мед.
Не може ли поне да изчакат отвън? Ние не сме опасни.
Чакайте при конете.
Вярваш ли в съвпадението? - Не повече от всеки друг.
Не мисля, че това е съвпадение. - Кое?
Ти в Питом? Защо си дошъл? - По работа.
Седнете.
Кой е баща ти? Известно ми е, че не знаеш името му.
Освен че бил в армията на фараона. Генерал, неупоменат от майка ти.
Виждам, че ставаш неспокоен. Това ще те заинтересува.
Няма никакъв генерал.
Жената, която наричаш "майка", няма деца.
Ти си бил роден като роб. Не си тръгвай.
По-добре за теб е да си тръгна.
Тръгвам си. - Ако сега тръгнеш, пак ще се върнеш,
защото знаеш, че нещо не е наред. Винаги си го чувствал.
Моля те.
Всички да излязат. - Вън.
В годината на раждането ти е имало пророчество,
че ще бъде роден водачът ни, който ще ни освободи от робство.
Имаше декрет от Мемфис
да бъде убито всяко първородно момче-еврейче.
Родителите ти изпреварили събитията.
И нищожният ти шанс за оцеляване бил нещо.
Предали те на сестра ти.
Тя те поставила в кошница край брега на реката
и те пуснала по течението към мястото,
където знаела, че Бития - дъщерята на фараона - се къпела.
Взела сестра ти, Мариам, за бавачка и те отгледала като син.
Вероятно те е обичала,
но никога не е казала истината на теб или някого другиго.
Ти си евреин. - Истината ли?
Истината е, че тази история дори не струва.
А аз си мислех, че вашият народ са дарени с талант на разказвачи.
Ти, робе!
Ти!
Очаквате ли награда за тази информация?
Наградата ни е да ти служим.
В тази връзка, ако има някаква малка парична награда отстрани,
не бихме я отказали. - А какво ще кажете за това...
Да взема да ви убия, а?
Това би била достатъчна награда.
Вие, хорица такива...
Моля, напуснете.
Моля.
Как мина?
Можем да го обсъдим друг път. - Може и сега,
дори да съм покойник с отсрочка от тези начумерени лекари.
Седни.
Щателно прегледах градските архиви и човекът очевидно краде.
Една от още по-депресиращите иронии на живота -
хората, които жадуват власт, са най-подходящи да я получат
и съвсем не са подходящи да я упражняват.
Какво има, Моисей? - Болен си.
Нещо друго те терзае, усещам го.
Не, нищо друго.
Бъди вечно жив, млад и защитен от боговете...
във всеки миг от вечния ти живот.
Наляво.
Не, твое ляво. Още малко. Добре.
Висок е. - Паметниците трябва да са внушителни.
И какво внушава в този случай?
В този и във всички случаи внушава сила.
Кажете го висок глас, каквото и да е.
Губернаторът на Питом чака отвън. Не е включен в дневния ред.
Е, може да си ходи в Питом. - Не, не...
Трябва да се занимаем с него. - Въведете го.
Ако си дошъл да молиш за прошката на новия владетел, няма да стане.
Арестувайте го! - Чакайте, моля ви.
Мога ли поне да отговоря? Умолявам ви. Във ваш интерес е.
Казвай съвсем накратко. - Ще кажа, но само на фараона.
Съветът ми е той и останалите генерали да напуснат залата.
Така ли? Даваш съвети?
Е, ти не си му съветник.
А, вярно... Ти си. - Точно така.
Моисей...
Моисей!
Всички, с изключение на губернатора, да излязат!
Ужасни новини...
Ето те.
И така...
Губернаторът... Не го ли арестува?
Не взе под внимание съвета на Главния ти съветник.
Не, той дойде...
да ми разкаже за един инцидент с двама стражи,
един от които оцелял след нападението, а аз му казах, че не ми дреме.
И после ми разказа най-невероятната история.
Чул я от много надежден източник. И когато го притиснах,
той призна, че били еврейски шпиони. Знаеш за какво говоря.
Да.
И как го разбираш?
Мисля, че е обидно, и че е абсурдно.
Да! Точно ти от всички хора евреин...
И казах: "Как мога да повярвам на подобна история?"
Братовчеде... не можеш.
Ако рискувам да не му повярвам, Моисей?
Какво да правя?
Бития!
Майко.
Онзи човек е крадец. Синът ми го разкрива, не ти.
И докладва на баща ти, който щеше обеси този крадец!
Вярваш на злите му раболепни лъжи!
Всичко, което искам да знам, е дали е истина. Не съм искал тирада.
Бих придала достойнство на това, ако го обсъждам още.
Отговори на въпроса - да или не?
На теб ли говорих? - Въведете я.
Веднага!
Мариам, ела. Седни.
Ще те питам някои неща, които може да са ти много странни.
Просто искам откровени отговори.
По какъв начин познаваш Моисей?
Знаеш как го познавам. Теб също.
Помагах в отглеждането и на двама ви.
Значи не си му сестра?
Разбира се, че не.
И не си еврейка? - Не съм.
Сложи ръката си на масата.
Рамзес... Не ставай глупав!
Не говоря на теб!
Разговарям с нея.
Цялата ти ръка на маса. Благодаря.
Рамзес, не продължавай с това.
Да не продължавам или какво?!
Не го продължавай. - Сигурен ли си?
Махни си ръката или я ползвай сега.
Или може би ти искаш да дадеш отговора?
Може ли да продължа?
Мариам, ще те питам отново и ако отговорът ти пак е "не",
се извинявам за това, което ще последва.
Ти сестра ли си му?
Не.
Да!
Нямаш нужда от причина да го убиеш, но имаш - за измяна.
И по какъв начин? - Той току-що призна, че е знаел.
Това не беше признание! Просто не искаше да й отрежа ръката!
Видях го в очите му.
Той не вярва на тази история. Аз не искам да повярвам!
Ти искаш да повярваш, защото е шанс да се отървеш. Винаги си го искала.
Не казах "прокуден", казах "мъртъв".
Това ще го последва там, накъдето се е запътил.
Хиан, позволи ми да говоря с майка ми.
Да, да...
Ела, Мариам.
Не всеки би защитил слугата си, който не е нищо повече за него.
Определено никой друг в семейството, включително аз.
Не бих казала това, което искаш да чуеш.
Нито пък тя.
Ето колко много те обичаме ние.
"Ние"?
Не е вярно. - Истина е.
Носеше това, когато те отнесох при реката.
Свалих го от теб по обясними причини. За теб е.
Връзката между теб и майка ни.
Сестра ти ти спаси живота.
А сега ти спаси нейния...
Моше.
Мариам...
Извинете, господарю.
Моисей!
Нямам нищо за крадене. Конят ми е мъртъв.
Не сме тук за коня ти, Моше.
Тирански проток Червено море
Какво правите? Не спирайте, продължавайте да работите.
Ти! Донеси вода за козите ни.
Ей ти, чакай реда си.
Отдръпни животните си от коритата.
Твое е отново.
Откъде си? - Идвам от запад.
Накъде отиваш? - На изток.
Какво си извършил? - Какво имаш предвид?
Някое престъпление ли си извършил? - Дъщерите ви ме поканиха да хапна.
Не ми казаха, че ще има разпит. - Съжалявам. Просто съм любопитен.
Добре дошъл си да се поосвежиш преди вечеря, ако желаеш.
И ако искаш, остани да пренощуваш, преди да продължиш...
за където и да е. - Благодаря.
Опиши Мемфис на някого, който никога не е ходил там и никога няма да отиде.
Той е... Не бих казал "цивилизован", защото това би обидило селяните.
Има нещо повече от овце и кози.
Тук има повече от това. - Така ли? Къде?
Извинявай, това беше грубо. Много грубо.
Не съм невежа, само защото живея тук. - Виждам.
Със сигурност мога да ти кажа едно - това е много по-приятното място
в сравнение с там.
И значи заминаваш? - Разбира се.
Тук няма нищо за някого като мен.
Кога? Днес ли?
Запомнете този момент, защото след тези обети
ще кажете на света:
"Това е мъжът ми." - "Това е жена ми."
Аз Сепфора... - Аз Моисей...
те приемам да бъда едно цяло с теб,
да те обичам и да ти се доверявам във всичко.
С уважение към твоята чест
и упование в постоянна любов към мен.
Във всичко, което животът ни поднася, ти се вричам в любов.
Какво те прави щастлив?
Ти.
Какво е най-важното нещо в живота ти?
Ти.
Къде предпочиташ да бъдеш? - Никъде.
И кога ще ме напуснеш?
Никога.
Продължи.
9 години по-късно
Казах "сам за себе си". Не искам да обсъждам гробницата си.
Искам да обсъдя защо ти искаш да го обсъждаме постоянно?
Трябваше да бъде първата ти постройка като фараон.
Разбираш, че ще бъде голям проект. - Като домашния ми папагал.
Има ли проблем с палата? - Незавършен е.
Няма да отнеме още много време. - Каза го и преди месеци,
а още живея като бедуин.
Завършете го! По-бързо!
Или ще трябва да убия някого.
Мисля, че беше пределно ясен.
Добро хвърляне, татко. - Цели се малко по-високо.
Без малко.
Качвал ли си се на върха?
Не. Искаш ли?
Мама каза, че е забранено. - От кого?
От нашия Бог.
Нашият Бог не ни дава да изкачваме планини?
Не всяка планина, само тази.
Това е Божията планина.
Объркваш го.
Не целя това.
Добре ли е да расте, без да вярва в нищо?
Лошо ли е да расте, уповавайки се на самия себе си?
Това е моята вяра. Също и неговата. - Разбирам.
Може сам да реши, като порасне. Точно като теб.
Е, вече си е цял бащичко.
Моше...
Помогнете ми! Мисля, че кракът ми е счупен.
Повече от това.
Какво каза?
Кой си ти?
А ти?
Аз съм овчар. - Мислех, че си водач.
Трябва ми военачалник.
Защо? - За да води битка. За какво друго?
С кого?
За какво?
Мисля, че сам знаеш.
Мисля, че трябва да отидеш и да видиш какво се случва с хората ти.
Няма да си в мир, дорде не го сториш.
Или те не са "хора" според твоите разбирания?
Кой си ти?
АЗ СЪМ.
Ударил си си главата.
Всичко, което си видял, или мислиш, че си видял после,
е било последствие от това. - Бурята...
Бурята започна, преди още да се бях ударил.
Не беше буря... - Някаква шумотевица, все същото.
Беше нещо друго...
Но момчето е било само в главата ти. - Откъде знаеш?
Защото Бог не е момче. - Как изглежда тогава? Опиши го.
Опиши го на някой като мен. - Знаеш ли как ми звучиш?
Да, звуча смирено, да...
Просто се нуждаеш от още почивка. - Да...
Трябва да ти кажа нещо...
Не бях съвсем откровен с теб.
За какво? - За това кой съм.
За това, което съм сторил, какъв бях и как се чувствам.
Относно чувствата ти към мен ли? - Не, чувствата ми са искрени.
Почини си.
Не ме оставяй. - Няма, няма...
Моше...
Гершом?
Какво правиш отвън? - Нищо. Не мога да заспя.
За мен ли си разтревожен? - Да.
Недей.
Ще се оправя.
Какво е това? - На какво ти прилича?
Ела вътре. Влез вътре!
Какво ще правиш с всичко това?
Осигуровка, че пак ще те видя.
Остави го и можеш да ме виждаш завинаги.
Какво означава това?
Някой, когото познавах.
Не е завинаги.
Пак ще се видим.
Вярваш ли ми?
Браво.
Никога не изричай това, което хората искат да чуят.
Но аз ще го направя: ще те видя отново.
Ще ми го пазиш ли?
Гершом?
Погледни ме, моля ти се.
Що за Бог казва на един мъж да напусне семейството си?
Ако ти го разбереш, и аз ще го разбера.
Не го разбирам. Затова не мога да отговоря на въпроса.
Това означава вярата. Бих продала моята, за да те задържа.
Не ме докосвай...
Тръгвай. Върви!
Отче, имаш ли малко мляко? - Да.
Откъде идваш?
Идвам откъм морето. Това е тесен и опасен път.
Благодаря ти, отче.
Иисус, помня те.
Все още ли не чувстваш никаква болка?
Наглеждай коня.
Добре дошъл отново, братко.
Аарон... Брат ти.
Итамар!
Итамар, това е твоят прочут чичо Моисей.
Някога е бил Принц на Египет.
Добре съм.
Всички са добре.
Спиш толкова добре, момчето ми,
защото знаеш, че си обичан.
Аз никога не съм спал така добре.
Не мога да заспя... - Казаха ми,
че вече трябвало да се обръщам към теб с "Рамзес Велики".
Моисей? Жив си. Радвам се, че си жив.
Сериозно? Затова ли изпрати двама убийци да ме очистят?
Майка ми... Искаше те мъртъв. - Не обвинявай нея!
Кой, според теб, скри меча ти там, където би го намерил?
Моисей?
Не съм дошъл, за да отнема трона ти.
Не за пророчеството се тревожиш толкова много. Нещо друго е.
Казаха ми,
че нещата тук са станали...
...много по-лоши. - По-добре отвсякога са, Моисей.
Не. - Имаме си ред.
"Ред"? Робите...
Телата им горят вече денем и нощем. Видях го със собствените си очи.
Наричаш това "ред"? - Те са роби, не знам какво очакваш.
Египтяни са, считай ги за такива с равни права и отплата или...
трябва да ги освободиш.
Не са египтяни, роби са. Няма да знаят какво да правят,
ако изведнъж бъдат оставени да се грижат за себе си като животни.
Не ги наричай животни!
Това... само от стопанска гледна точка...
Нека наречем молбата ти проблематична.
Не очаквах просто да чуя "да",
но също не искам да чувам едно просто "не".
Отказваш ли ми? - Не казвам "не"!
Казвам: време. Нужно е време.
Водиш се от израилтяните. - Не се водя от тях.
На кого говориш?
На Бог.
На Господ.
На кой бог?
Не обмисляте сериозно предложението му.
Ако беше предложение, нямаше да има опрян до гърлото нож.
Не е ли така? - Поправям се, нареждане е.
Загубил си е ума. Намерил е Бог...
Неговият, не някой от нашите.
Бих искал Моисей...
Искам Моисей мъртъв.
Чухте ли ме? - Да.
Тогава вървете.
И...
...семейството му също.
Моисей! Къде е Моисей?
Моисей? Семейството му? Къде са?
Това не е Моисей.
Това не е неговото семейство.
Това е мъж, жена му и детето му,
на които бе зададен прост въпрос: "Къде е той?"
Отговориха: "Не знаем".
Отнесете тази гледка в домовете си тази вечер
и обсъдете защо бихте го защитавали, знаейки, че утре по същото време
тук ще има друго семейство, което ще го сполети същото.
И на следващия ден, и в деня след него...
...може да бъде и вашето.
Исаак... - Продължавай.
Добре се справяш.
Иисус, използвай коляното си.
Добър е.
И двете очи отворени!
Опъни! Стреляй!
Следващите. Стрела, дърпай, стреляй.
Опъни!
Стреляй!
Опъни! Стреляй!
Отново.
Съществуват два начина за водене на война.
И двата зависят от броя на армията.
С по-голямата численост врагът се атакува челно.
Директно в сърцето.
При малка численост, преминавате към фланговете.
Отрязвате артерията, снабдяваща с кръв сърцето.
Снабдяването с провизии на армията. - Не! Снабдяването на хората.
Тяхната храна, имуществото им, спокойствието им.
Какво ще постигнем с това? - Всичко.
Само народът на Египет би го принудил да приеме исканията ни.
За свободата трябва да принудим тях.
Нищо ли няма да направиш?
Не съм казал това.
Къде беше? - Гледах как се проваляш.
Изтощителната война отнема време.
С това темпо ще отнеме години и цяло поколение.
Готов съм за тази битка отдавна. - Аз не съм.
Мислех, че постигаме напредък.
Сега вече си нетърпелив
след 400 години робство.
Да не би да съм единственият, който е седял със скръстени ръце?
Знам някои неща за воденето на война.
Ако нямаш намерение да ме слушаш, защо ме отведе от семейството ми?!
Не съм, ти го направи.
Не съм ти нужен.
Може би.
И нищо ли да не правя? - Засега...
...можеш да наблюдаваш.
Велика богиньо Кебехут, смирено моля да пречистиш реката, даваща ни живот.
Колко дълго ще продължи? - Не много.
Но ще отнеме време.
Рамзес! Рамзес!
Достатъчно! - Направи нещо.
Това са просто жаби.
Не, не, не! Не пийте, не е чиста!
Нил, както знаем, съдържа определено количество глина.
Тази година е повече от обикновеното. Течението я носи на брега на реката,
а крокодилите я размесват.
Това не само коренно променя цвета на водата,
но и я замърсява до такава степен, че да убие рибата.
Но жабите, както знаем, могат да излязат от водата при нужда.
Впрочем го направиха, но все пак жабите имат нужда от вода.
И след като не я намериха по улиците на града ни, какво?
Всички жаби умират? - Умират!
След това се разлагат, после идват червеите,
идват личинките, идват мухите.
И след това...
След това какво?
Мухите умират.
Говори! - На иврит е.
Иврит? Прочети го.
"Тези бедствия са Божие дело и още не са приключили.
Ще става все по-лошо. Трябва да постигнем споразумение,
за доброто и на двете страни."
Значи е Божие дело.
Ето го и моето споразумение за вас.
Трудовите норми ще бъдат удвоени и няма да получавате слама,
за да си правите тухли.
Може би вашият Бог ще ви я осигури.
Теглете!
Първоначално бях впечатлен, но вече не.
Това засяга всички. Кого наказваш всъщност?
Какво му е?
Какво е това? Ти ли го направи?
Не, не съм аз.
Какво става с него?!
Мърдай, мърдай.
Мърдай!
Постигнахме огромен напредък в медицината.
Въпреки това, все още има заболявания, които не разбираме напълно.
Животните не са изключение. Има някои предположения,
че тези болести могат да се прехвърлят и от най-дребните същества.
Като... - Мухата.
Били ли сте при реката скоро?
Помолих се отново на Кебехут и на още шест богове.
Това ли е всичко?
Приключи ли?
Аз приключих.
Нещо се опитваш да ми кажеш ли с ненормалното си поведение?
Искаш да ме смириш ли?
Няма да успееш!
Първоначалните доклади показват, че 10 млн. кв. лакти са били загубени.
Предложиха да връщаме част от запасите в гражданското зърнохранилище
като проява на милосърдие.
Народът ви гладува.
Предлагаш ми и аз да гладувам?
Не.
Народът разполага с много вода.
Ще издържат.
Готови!
Стреляйте!
Ти ли си?
Моисей?
Братко?
Да не би да си дошъл, за да преговаряме?
Защото съм готов.
Дори имам едно предложение за теб.
Ако се случи още нещо,
ще изпратя моята напаст за теб.
Ще видиш как всяко еврейско дете, което дори не е проходило,
не ще проходи никога, защото ще ги удавя в Нил.
Което заслужаваш и ти.
Защото казваш, че не ти си причинил всичко това.
Твоят Бог го е направил?
Аз съм Бог! Аз съм Господ!
Нека просто видим кой е по-добрият в убиването.
Ти, този бог...
...или аз.
Радвам се, че дойде.
Даде ли ти това, за което го помоли?
Все още не, но хората му негодуват срещу него.
А армията му? - Ще започне.
Не съм съгласен. - Нещо по-лошо трябва да се случи.
Не съм съгласен. Нещо по-лошо би било...
Би било какво? Какво щеше да кажеш? "Жестоко"? "Нечовешко"?
Не е лесно да гледам как страдат хората, с които съм израснал.
А тези, с които не си израснал? За тях помисли ли?
Все още не ги смяташ за свой народ, нали?
Докато Рамзес има армия зад гърба си, нищо няма да се промени.
Всичко друго е просто отмъщение. - Отмъщение?
След 400 години на жестоко поробване.
Фараони, които се смятат за богове, но не са нищо повече от плът и кръв.
Искам да ги видя на колене, молейки се да спра!
Уморих се да говоря с пратеник!
Пълководецо!
Чух последните заплахи на Рамзес.
Позволи ми да ти разясня какво ще последва.
Не, не! Не можеш да го направиш.
Не искам да съм част от това!
Пуснете го.
Каин. - Моисей.
Бих могъл да те убия. - Не мисля така.
Освен ако не го направиш сам.
Собствените ти войници ме пуснаха.
Повече няма да преговарям. - Не съм тук за това.
Дойдох да ти кажа, че приближава нещо,
което е отвъд силите ми.
Нещо, което ще засегне хиляди.
Хиляди поданици, както и теб, Рамзес,
освен ако не приемеш това, за което ще те помоля
и не го обявиш публично преди залез-слънце.
Рамзес, не ми обръщай гръб!
Това няма нищо общо с нас двамата.
Далеч отвъд това е.
Става въпрос за оцеляването на Египет. Разбираш ли?
До залез.
След това ще бъде твърде късно.
За какво ще бъде твърде късно? - Да предпазиш детето си.
Да предпазиш детето си тази нощ.
Детето ми...
Това заплаха ли е?
Това заплаха ли е? Моисей!
Моисей!
Кажете на всички да заколят по едно агне
и да бележат вратите си и праговете си с кръвта му
тази вечер.
Защо? - Жалей агнетата, ако греша.
Ако пък съм прав, ще ги възхваляваме вечно.
Бену? Бену!
Не!
Рамзес?
Застанете на колене!
Убиец!
Много деца умряха снощи.
Както и моето.
Това ли е твоят Бог?
Убиец на деца!
Що за хора се кланят на такъв Бог?
Нито едно еврейско дете не умря снощи.
Махайте се!
Вървете си.
Всички до един!
Вървете си!
Вървете в Ханаан, щом искате.
Върнете се в родината на мечтите си.
Само си вървете!
Както заповядаш.
Това е пътят, по който поех.
Оттук ще вървим на юг към Червено море и после напряко оттук.
При отлив ще можем да го прекосим пеша.
Знаеш ли защо спиш толкова добре, момчето ми?
Защото знаеш, че си обичан.
С цялото ми уважение, но ако ще пленяваме 400 хил. роби,
ще са ни необходими повече от три дивизии.
Никого няма да пленяваме.
Напред!
Трябва да си починем. - Не.
Не сме в безопасност, докато не прекосим морето.
Моше!
Рамзес с 4000 войници и 1000 колесници.
Колко далеч са? - На четири дни.
По-малко, ако не дадат почивка на конете.
Конете и войниците имат нужда от почивка.
Знам.
Проливите са натам. Най-дългият и лесен път е по западния бряг.
Или ще преминем през планините.
Планините? Защо?
Защо не поемем по този път? - Можем, но Рамзес също може.
Планинските преходи са опасни, но и прекалено тесни...
...за колесниците на Рамзес. Не може да ни последва, ще спечелим време.
Какво ти казва Бог?
Планините.
Ще успеем ли?
Напред!
По кой път ще поемем?
Стой тук.
Имам нужда от помощта ти.
Не знам къде се намирам.
Няма да ми помогнеш.
Няма да помогнеш и на тях.
Оттук!
Тръгвайте!
Оттук!
Сигурен ли си? - Напълно.
Говоря дали ще успеем да минем с цялото оборудване и колесниците?
Те са оставили своето.
Откъде са знаели? Никога не са били тук.
Моисей им е казал.
Бутай!
Това приливът ли е или отливът? - Не е от значение.
Това не е проливът, нали? - Не е.
Поне знаеш ли къде се намираме? - Да!
Намираме се на точка от сушата, където морето е пред нас,
а зад нас има цяла армия. - Сега какво?
С армия или без армия трябва да си починем.
Подведох всички тях.
Изоставих семейството си.
Подведох те.
Не съм този, за когото се мислех.
Какво има?
Течението...
Силно е.
Трябва да прекосим оттук.
Трябва да го прекосим сега.
Прекосяваме оттук. Ще го прекосим оттук.
Бъдете готови! Ще прекосим оттук!
Вървете и кажете на останалите!
Заповедите ти са като камшици на египетски измекяр.
Вече не сме роби. - И все още не сте свободни.
Забравихте ли за Ханаанската земя?
Земята на предците ви.
Удостоихте ме с доверието си.
Сега аз ви удостоявам с вярата си!
Последвайте ме и ще бъдете свободни.
Останете и ще загинете!
Не се страхувайте!
Бог е с нас! Вървете! Бъдете готови!
Вървете! Бог е с нас!
Кажете на всички! Ще прекосим оттук!
Побързайте, колкото можете.
Съберете си нещата и се сберете в групи.
Бързо!
Хайде!
Надясно! Дясно!
Продължавайте!
Няма от какво да се боите.
Не се бойте, в безопасност сте!
Рамзес!
Спри!
Спри, стой!
Вървете!
Мърдайте!
Продължаваме! Напред!
Спрете!
Там.
Иисус Навин! Аарон!
Бягайте! Бягайте всички! Не спирайте!
Бягайте към брега!
Моше?
Моше!
Трябва да тръгваме!
Рамзес! Рамзес!
Не! Рамзес, спри!
Почакайте! Обърнете! Обърнете!
Каин!
Вървете. - Братко...
Вървете! Това е заповед!
Ела! Никога не ще успееш да се върнеш!
Само аз съм тук.
Седни.
Семейството ми не е далеч оттук.
Семейството ти? - Жена ми и синът ми.
Мислех, че мога да ги убедя...
Да ги убедя да се присъединят към нас, но навярно...
Навярно това не е разумно. - Разбира се, че ще дойдат.
Предстои ни дълъг път. Много неща могат да се случат.
След това стигаме там, ако въобще стигнем.
Не вярваш, че ще ни позволят да се установим в Ханаан.
За тях сме нашественици, нямат избор. По-големи сме от всяко друго племе.
Колкото цял народ - това ме тревожи повече.
Защо?
Толкова много хора? Трябва да се иска разрешение.
Всички ние имаме една цел. - Засега.
Какво ще стане, след като спрем да бягаме?
Рамзес...
Великият.
Благодаря.
Гершом!
Направи ли онова, което каза?
Какво съм казала?
Че ще продадеш вярата си, за да ме задържиш.
Не.
Добре.
Може сега да ти потрябва повече от всякога.
Кои са те?
Народът ми.
Кое те прави щастлива?
Ти.
Кое е най-важното нещо в живота ти?
Ти. - Ти.
Кога ще те напусна?
Никога.
Мога ли да продължа?
Продължи.
Какво мислиш за това?
Не бих го направил, ако не съм съгласен.
Истина е.
Забелязах това в теб.
Невинаги си съгласен с мен.
Както ти с мен. Аз също го забелязах.
Но ето ни все още тук, разговаряйки един с друг.
Макар и да не е задълго.
Водачът може да изгуби верния път, но камъкът ще устои.
Тези закони ще направляват хората вместо теб.
Ако не си съгласен, тогава остави чука.
Превод и субтитри: Phoenix & haskotoo
<<< УНАКС ТИЙМ < 2015 > UNACS TEAM >>>
На брат ми, Тони Скот