1300 m. pr. Kr.
Jau 400 metų izraelitai vergavo Egipte.
Statė jo statulas, miestus, šlovę.
Visą šį laiką jie nepamiršo savo tėvynės.
Ir savo Dievo.
O Dievas nepamiršo jų.
EGZODAS: DIEVAI IR KARALIAI
Faraono rūmai Memfis
Tiesa, jog hetitai išrikiavo savo 16 000 karių armiją prie Kadešo sienos.
Kodėl, neaišku.
Hetitai bando kirsti sieną.
Suprantama.
Ką dar jiems veikti?
Pasak mūsų žvalgų, jie tikisi, kad mes juos pulsime.
Jie mano, kad mes rengiame puolimą,
kas nėra tiesa.
Ko nenoriu daryti - ir to nedarysiu - nesėdėsiu čia
ir nelauksiu, kol įsivelsim į mūšį su hetitais
už šių rūmų sienų.
Eime.
Ką sako viduriai?
Jie nieko "nesako".
Jie nurodo.
O tai tenka aiškinti.
Tai išaiškink.
Laimėsime ar ne prevencinę ataką?
Taip arba ne.
Nėra aišku.
Bet aišku kai kas kita.
Mūšio metu vadas bus išgelbėtas,
ir ateis laikas, kai jo gelbėtojas taps vadu.
Tuomet viduriai turėtų pridurti,
jog atsisakysime proto
ir leisimės vedami ženklų.
Didžioji Sekhmeta,
faraonas šlovina tavo vardą
ir meldžia pergalės prieš hetitus prie Kadešo.
Atėjus laikui, savo pirmuoju įsakymu turėtum atleisti ją.
Tą ir padarysiu.
Nesuprantu, kodėl tėvas ją dar laiko.
Bet dėl visa ko,
pamatęs, jog man gresia pavojus, jok į priešingą pusę.
Aš rimtai.
Žvelgdamas į jus matau du berniukus,
kartu užaugusius ir artimus it broliai.
Jei kada nors
tai užmiršite,
tegu jie jums tai primena.
Pakankamai ilgi kautis sėdint balne,
ir ne tokie ilgi, kad už jų užkliuvę pargriūtumėte.
Jis jo. Mano pas tave.
Viskas teisingai. Aš taip noriu.
Turėsite vienas kito kardus,
kad saugotumėte vienas kitą.
Pažadėkit, kad taip ir bus...
visada.
Seti! Seti! Seti!
Seti!
Ten!
Šiaurėje lauks Amono divizija, Ra divizija - centre,
Ptacho - pietuose. O Seto divizija lauks rezerve.
- Rezerve? - Taip.
Savo jėgą turėtume sukaupti centre.
Susikaupk kovai.
O vadovavimą palik man.
Šauti!
Užtaisyt!
Paimkite Ramzį! Jokite!
Greičiau!
Apsisuk! Apsisuk!
Mozė! Mozė! Mozė!
Moze!
Kas ten įvyko?
Nieko.
Klausiau vadų, jie irgi man melavo.
Man įgriso.
Jis mano, kad kažkas įvyko.
- Bet nieko nebuvo. - Ką turi galvoj?
Aukščiausiosios žynės pranašystę.
Ji sakė nereginti, kas laimės.
Kitą pranašystę. "Vadas bus išgelbėtas"
ir taip toliau.
Tu išgelbėjai mano sūnui gyvybę?
Taip.
Sėsk.
"Ačiū" čia nepakaks.
Bet ačiū tau.
Žinau, kad netiki ženklais ir pranašystėmis,
o aš tikiu.
Ir aš tai gerbiu.
Bet tai išties nieko nereiškia.
Juk to negali būti.
Nes tu ne mano kraujo.
Taip.
Tiesa, tu nebūsi mano įpėdiniu.
Įprastu būdu - ne.
Jokiu būdu.
Bet kažkokiu būdu tu čia sėdi.
Man skaudu taip kalbėti apie savo sūnų,
bet tavimi kaip vadu pasitikiu labiau, nei juo.
"Hetitų kovos vežimai
prasibrovė pro mūsų apsaugą ir atakavo.
Mane apsupo priešai.
Šalia nė vieno kario, nė vieno skydo,
todėl vienam teko kautis už gyvybę.
Tik su dievų pagalba
įveikiau užpuolikus
ir prisijungiau prie Ra divizijos."
Stok čia.
Ką nors pridursi?
Ne.
- Tęsti? - Ne, viskas aišku.
Kas toliau?
Pitomas.
Kas dėl jo?
Padėtis. Vergai.
Puiku. Ramzi!
Ką?
Jok ten, susitik su karaliaus vietininku, apsižvalgyk ir pranešk.
Aš?
Vieną dieną jis atiteks tau. Parodyk susidomėjimą.
Kas dar?
Aš nujosiu pas vietininką.
Ne.
Josiu pats.
Tai per žema tau.
Tai per žema bet kuriam generolui.
Aš nujosiu.
Ramzi,
gal galime pamiršti tą nutikimą
mūšyje?
Jei būčiau tavo vietoje,
būčiau gelbėjęs tave.
Žinau.
Puikiai pataikei ietimi.
Net jei tavo ranką vedė dievai.
Truputis nuodų kraujyje naudinga.
Tampi mažiau jautrus kitai porcijai nuodų.
Galbūt net iš mano tėvo.
Pitomas
Sveiki atvykę į Pitomą.
Prie smarvės priprasite.
Vietininkas, regis, mėgaujasi savo turtų dalimi.
Tokį darbą gali dirbti ne kiekvienas, mano pone.
Šiek tiek ištaigos reikia jo ūpui palaikyti.
Žinote, kokia yra bėda? Žmonės per ilgai gyvena šiais laikais.
Kasmet gimstamumo lygis vis daugiau lenkia mirtingumą.
Šie žmonės
dauginasi taip, lyg tai jiems koks sportas.
Ir tai yra bėda? Auganti darbo jėga?
Ne, žinoma. Gamybai tai naudinga.
Suprantama, tačiau iki tam tikros ribos.
Kai tiek gyventojų ims trokšti tavo mirties,
štai tada kils bėda.
Taigi, man reikia daugiau karių tvarkai palaikyti,
antraip imsiu mažinti bandą, kaip sakoma.
Jei imsi žudyti žmones
vien tik dėl šių nepagrįstų baimių,
sukelsi tai, ko pats norėjai išvengti.
Puiku, tuomet duokite man daugiau kareivių.
Eime pas juos pasikalbėti.
Kurių galų?
Nerimauji dėl maišto. Imkime ir sužinokime, ar tas nerimas pagrįstas.
Kalbėdami su jais?
Žiūrėdami į juos,
kai kalbėsime.
Galiu daug ką pasakyti apie žmogų
tiesiog žvelgdamas jam į akis.
Aš tau pasakysiu kai ką
apie hebrajus.
Tai klastingi, karingi žmonės.
Ar žinote, ką jų pačių kalba reiškia
žodis "izraelitas"?
"Tas, kuris kovoja su Dievu."
"Tas, kuris grumiasi su Dievu."
Skirtumas yra.
Gal aš ne toks išprusęs, kaip tu, apie ką nori man priminti.
Bet aš su jais susiduriu kasdien.
Ir žinau, ką sakau.
Gali neiti, nueisiu pats.
Liaukis!
Už ką jis nubaustas?
Nuolatinis tvarkos drumstėjas, mano pone.
Kodėl jis šypsosi?
Sako, kad nejaučia skausmo, pone.
Tai kam jį pliekti?
Jūs buvote sukviesti ne šiaip sau.
Aš prašiau sukviesti
seniūnus.
Taigi, ko meldžiate?
Trokštame vėl išvysti Kanaaną.
Kanaaną?
Nesate jo regėję.
Aš mačiau Kanaaną.
Mačiau, kad jo žemėse šeimininkauja gentys, žiauresnės už Egipto karius.
Vadinasi, jūs ten negrįšite,
o jei grįšite, vis tiek žūsite.
- Dievas sako kitaip. - Kuris dievas?
Tavo dievas? Abraomo dievas?
Dievas, sakantis, kad esate ypatingi?
Išrinktieji?
Prieik. Nagi.
Prieik.
Jis klysta.
Matau, likai neįtikintas, ir tai bėda.
Nes netikroviškas tikėjimas veda į fanatizmą,
šis veda į maištą ir galiausiai - į revoliuciją.
Ir visa tai prasideda nuo seniūnų.
Koks tavo vardas?
O koks tavo?
Aš tau pasakysiu.
Aš esu Mozė, Bitijos sūnus,
Horemhebo anūkas.
Užrašykite jo vardą, kaip ir visų kitų.
Atveskite šen kitą grupę.
Mano vardas Nunas.
Mano pone!
- Stok! - Praleisk jį.
Seniūnas jums nori kažką pasakyti.
Bet ne čia.
Kur ir kada?
Maldos namuose, šįvakar.
Paimk.
Matau, išgyvenai po savo žygio.
Atleisk, kad ir vėl priverčiau tave laukti.
Aš nelaukiu.
- Ir kaip tavo žygis į skaldyklą? - Gerai.
Pamatei, kas stoja prieš mane.
Sakyk,
ar pateikti tau dar kokius įrašus prieš išvykstant?
Gali man pasakyti,
ar apie visa tai buvo pranešta į Memfį?
Ar gavai patvirtinimą? Ar viskas surašyta?
Žinoma. Visi įrašai yra.
Vadinasi, neprieštarausi, jei mes patikrinsime?
Žinoma, neprieštarausiu.
Bet aš nesuprantu, kas ne taip?
Ar padariau kažką, kas tau neįtiko?
Jei taip, ką galiu padaryti, kad įtikčiau?
Galėtum liautis gyvenęs it karalius.
Nes toks nesi.
"...duosiu Kanaano kraštą kaip amžiną nuosavybę."
Kanaanas jau užimtas.
Dievas žada, kad mes grįšime.
Surakinti grandinėmis ar karstuose?
Kaip laisvi žmonės...
...į žemes, kur liejasi pienas ir medus.
Ar jie gali palaukti lauke? Mes nepavojingi.
Palaukite prie arklių.
Ar tiki sutapimais?
Tiek pat, kiek ir visu kitu.
Nemanau, kad tai sutapimas.
Kas?
Tavo atvykimas į Pitomą.
Ko čia atvykai?
Su reikalais.
Sėskime.
Kas tavo tėvas?
Aš žinau, kad tu nežinai savo tėvo vardo,
tik tai, kad jis buvo faraono armijos generolas,
kurio vardo tavo motina nesako.
Matau, tau tai nepatinka.
Tai tave sudomins.
Nebuvo jokio generolo.
Tavo motina,
tiksliau ta, kurią vadini motina, vaikų neturėjo.
Tu gimei vergu.
Neišeik.
Tau bus geriau, jei išeisiu.
Išeinu.
Jei išeisi dabar, turėsi vis tiek grįžti,
nes pats jauti, kad kažkas ne taip. Visada tai jutai.
Prašau.
Visi - lauk.
Lauk.
Tais metais, kai gimei,
buvo išpranašauta, jog gims mūsų vadas,
kuris išlaisvins mus iš vergijos.
Todėl Memfyje buvo įsakyta
užmušti visus naujagimius izraelitų berniukus.
Tavo tėvai nelaukė, kol tai įvyks.
Jie norėjo, kad tu išgyventum, nesvarbu, kur ir kaip.
Jie įdavė tave tavo seseriai.
Ji nusinešė tave pintinėje prie upės
ir paleido pasroviui, nes žinojo,
kad netoli maudėsi faraono Paramesio dukra Bitija.
Bitija paėmė tave ir išaugino kaip savo vaiką,
o tavo sesuo Miriam jai buvo tarnaitė.
Galbūt ji net ir mylėjo tave,
bet nesakė tiesos nei tau, nei kam nors kitam.
Tu esi izraelitas.
Tiesos?
Tiesa yra ta, jog tai netikusi istorija.
O aš maniau, kad jūsų tauta
pasakoja geras istorijas.
Tu, verge!
Tu!
Ar tikitės atlygio už šią žinią?
Mūsų atlygis - tarnauti tau.
Tas tiesa, bet jei
pasiūlysi mums dar ir... simbolinį užmokestį,
mes neatsisakysime.
O gal sutarkime šitaip.
O ką, jei aš jūsų nenužudysiu?
To pakaktų.
Na ir tauta.
Prašom išeiti.
Prašau.
Kaip sekėsi?
Apie tai galime pakalbėti kitu metu.
Galime kalbėti dabar,
nes man reikalinga atgaiva nuo tų paniurusių daktarų.
Sėsk.
Mes šiuo metu tikriname miesto knygas.
Bet jis neabejotinai vagis.
Liūdniausia ir ironiškiausia yra tai,
jog žmonės, trokštantys valdžios,
puikiai moka ją gauti, bet visai nemoka ja naudotis.
Kas negerai, Moze?
Tu sergi.
Tave neramina dar kažkas.
Juk matau.
Ne, daugiau nieko.
Tedovanoja dievai tau
budrumą, jaunystę ir apsaugą
kiekvieną tavo amžino gyvenimo akimirką.
Į kairę.
Ne, tavo kairę.
Daugiau.
Puiku.
Aukštas.
Paminklai tam ir yra paminklai.
Jie įkvepia.
Šiuo atveju, ką?
Šiuo, kaip ir visais kitais, galybę.
Sakyk garsiai.
Atvyko vietininkas iš Pitomo.
Nebuvome sutarę.
Tuomet jis gali grįžt į Pitomą.
Ne, verčiau sutvarkykime šį reikalą.
Tegu įeina.
Jei atvykai maldauti naujojo karaliaus atlaidumo,
nepadės.
Suimkite jį.
Prašau palaukti.
Ar galiu bent jau kreiptis?
Maldauju.
Jūsų labui.
- Tik trumpai. - Būtinai,
bet kalbėsiu tik su karaliumi.
Patarčiau jam
ir kitiems generolams iš čia išeiti.
Tikrai?
Tu patartum?
Tu nesi patarėjas.
Tiesa. Patarėjas tu.
Teisingai.
Moze!
Išeikite visi, išskyrus
vietininką.
Siaubinga žinia.
Štai kur tu.
Taigi,
vietininkas.
Tu jo nesuėmei.
Nepaklausei savo vyriausiojo patarėjo patarimo.
Ne. Jis atvyko.
Ir pranešė man apie įvykį su dviem sargybiniais,
vienas kurių išgyveno.
Atsakiau jam, kad man tai nerūpi.
Tada jis išklojo neįtikėtiną istoriją.
Anot jo, iš labai patikimo šaltinio.
Tuomet, paspaustas,
jis pripažino, kad tai būta izraelitų šnipų.
Tu žinai, apie ką aš kalbu.
Taip.
Ką į tai pasakysi?
Ogi tai, jog tai piktavališka ir absurdiška.
Taip. Taip!
Kas jau kas, o tu, izraelitas...
Aš jam sakau,
kaip galiu patikėti šita istorija?
Pusbroli,
netikėk.
O jei surizikuosiu ir nepatikėsiu ja, Moze?
Ką man daryti?
Bitija!
Motina.
Tas žmogus - vagis.
Ir tai suprato mano sūnus.
Ne tu.
Ir pranešė tavo tėvui, kuris tučtuojau pakartų tą vagį,
jei negulėtų mirties patale.
O tu tiki to savanaudžio melu.
Aš tik noriu žinoti tiesą.
Neprašiau šitos tirados.
Kalbėti apie tai -
suteikti per daug orumo,
- o aš to nedarysiu. - Atsakyk į klausimą.
Taip ar ne?
Ar su tavimi kalbu?
Atveskite ją šen.
Tučtuojau!
Miriam!
Eikš. Sėsk.
Aš tavęs kai ko paklausiu,
tau gali pasirodyti keista,
bet tu sakyk man tiesą.
Kaip pažinai Mozę?
Puikiai žinai -
taip pat, kaip ir tave.
Padėjau auginti jus abu.
Vadinasi, tu jam ne sesuo?
Žinoma, kad ne.
Ir tu - ne izraelitė.
Ne.
Padėk ranką ant stalo.
Ramzi...
Nekvailiok!
Aš kalbu ne su tavimi!
Aš kalbu su ja.
Visą ranką ant stalo, Miriam.
Ačiū.
Ramzi,
neik toliau.
Neiti toliau, antraip kas?
Neik toliau.
Ar tikrai neabejoji?
Nuimk ranką nuo kardo arba panaudok jį.
O gal pats atsakysi į klausimą?
Tuomet tęsiu.
Miriam, aš tavęs paklausiu dar sykį,
ir jei vėl pasakysi ne,
tuomet atleisk man už tai, ką darysiu.
Ar tu esi jo sesuo?
Ne.
Taip!
Tau nereikia priežasties jį užmušti, bet tu ją turi.
- Jis išdavikas. - Kodėl gi?
Jis pats pripažino, kad žinojo.
Tai nebuvo pripažinimas!
Jis tiesiog norėjo išgelbėti jos ranką!
Mačiau jo akis.
Jis pats netiki ta istorija.
Aš irgi nenoriu tikėti!
Tu nori tikėti, nes tau tai šansas juo atsikratyti,
visada to troškai.
Aš sakiau ne "tremtis", sakiau "mirtis".
Tai ir nutiks
ten, kur jis keliauja.
Kajanai,
leisk man pakalbėti su savo motina.
Taip, pone.
Eikš, Miriam.
Ne kiekvienas vyras gelbėtų tarnaitę.
Tik jau ne šioje šeimoje,
įskaitant ir mane.
Nebūčiau sakiusi to, ką jis norėjo išgirsti.
Ir ji nebūtų.
Mes tave labai mylime.
"Mes"?
Netiesa.
Tiesa.
Ryšėjai šitą, kai nunešiau tave prie upės.
Nurišau dėl suprantamų priežasčių.
Tai tu.
Ryšys tarp tavęs ir mūsų motinos.
Tavo sesuo išgelbėjo tau gyvybę.
Dabar tu išgelbėjai jos,
Moše.
Miriam!
Atleiskite, pone.
Mozė!
Neturiu nieko, ką galima vogti.
Mano arklys nudvėsė.
Mes atėjome ne tavo arklio, Moše.
Tirano sąsiauris, Raudonoji jūra
Aukščiau.
Ką jūs darote?
Nesustokite. Dirbkite.
Tu, atnešk vandens mūsų ožkoms.
Tu!
Palauk savo eilės.
Patrauk savo gyvulius nuo lovių.
Šulinys jūsų.
Iš kur tu?
Iš vakarų.
Kur keliauji?
Į rytus.
Ką tokio padarei?
Kaip tai?
Ar įvykdei kokį nusikaltimą?
Su visa pagarba,
jūsų dukros pakvietė mane pavalgyti.
Jos man nesakė, kad būsiu tardomas.
Atleisk man.
Aš tik smalsauju.
Esi kviečiamas apsišvarinti prieš vakarienę,
jei tik pageidauji,
ir likti nakčiai, jei nori,
prieš iškeliaudamas ten,
kur keliauji.
Dėkoju.
Apibūdink Memfį žmogui,
kuris niekada ten nebuvo ir nebus.
Jis...
Nenoriu sakyti "civilizuotas",
nes nenoriu tavęs įžeisti, bet jis civilizuotas.
Ten daugiau, nei ožkos ir avys.
Čia irgi yra kai ko daugiau, nei tai.
Tikrai? Kur?
Atleisk, tai nemandagu.
Nemandagu.
Aš nesu neišmanėlė vien dėl to, kad čia gyvenu.
Matau.
Galiu tau pasakyti,
kad ši vieta
gražiausia visame krašte
iki Memfio.
O tu iškeliausi?
Žinoma.
Tokiam kaip aš čia nėra ką veikti.
Kada?
Šiandien?
Prisiminkite šią akimirką,
nes po šių įžadų
pasauliui sakysite:
"Tai mano vyras." "Tai mano žmona."
Aš, Zipora...
Aš, Mozė...
- priimu tave, Zipora... - priimu tave, Moze...
tokį, koks esi.
Su meile tam, ką tavyje pažįstu,
ir pasitikėjimu tam, ko dar nepažįstu.
Su pagarba
tavo vientisumui
ir su tikėjimu
tavo tvirta meile man.
Kad ir ką atneš mums gyvenimas,
pažadu mylėti tave.
Pažadu mylėti tave.
Kas daro tave laimingą?
Tu.
Kas tau svarbiausia gyvenime?
Tu.
Kur norėtum dabar būti?
Niekur.
Kada mane paliksi?
Niekada.
Tęsk.
Po 9 metų
Sakiau "kaip toks".
Aš nenoriu aptarinėti savo kapo, kaip tokio.
Noriu aptarti priežastis, kodėl tu nuolat nori jį aptarinėti.
Su visa pagarba,
tai turėjo būti pats pirmas jūsų įsakymas perėmus sostą.
Tai didžiulis projektas, kaip įsivaizduojate.
Kaip ir mano namas.
Ar yra kokių bėdų su rūmais?
Jie dar nebaigti.
Jau neilgai.
Tą patį sakei prieš kelis mėnesius. O aš gyvenu it
beduinas.
Užbaikite.
Greičiau!
Ar man teks ką nors užmušti?
Manau, aiškiai pasakėte.
Geras metimas, tėve.
Taikykis aukščiau.
Vos vos.
Ar buvai užlipęs į jo viršūnę?
Ne.
Norėtum?
Mama sako, kad tai uždrausta.
Kieno?
Mūsų dievo.
Mūsų dievas
nenori, kad laipiotume kalnais?
Ne visais kalnais.
Tik šiuo.
Tai Dievo kalnas.
Tu jį painioji.
Tyčia to nedarau.
Ar gerai mūsų berniukui augti netikint niekuo?
Ar blogai augti tikint savimi?
- Tai mano tikėjimas. - Žinau.
- Jis yra ir jo. - Aš suprantu.
Jis galės apsispręsti užaugęs.
- Taip. - Kaip ir tu.
Jis jau dabar kaip aš.
Moše!
Padėk man!
Regis, man lūžo koja.
Ne tik ji.
Ką sakei?
Kas tu?
Aš piemuo.
Maniau, tu generolas.
Man reikia generolo.
Kam?
Kautis.
Kam dar?
Su kuo?
Už ką?
Pats žinai.
Turi keliauti ir pats pažiūrėti, kaip gyvena tavo žmonės.
Jis nenurims, kol to neįvykdysi.
O gal jie ne žmonės,
tavo nuomone?
Kas tu?
Aš esu.
Tau sutrenkta galva.
Tai, ką regėjai...
ar manai, kad regėjai,
buvo dėl sutrenkimo.
Audra...
Audra kilo prieš tai, kai susitrenkiau galvą.
- Tai nebuvo audra. - Tiek to.
Audra buvo kažkas kita.
Tai buvo kažkas kita.
- Bet berniukas buvo tik tavo galvoje. - Iš kur žinai?
Iš kur žinai?
Nes Dievas ne berniukas!
O kaip jis atrodo?
Apibūdink jį tokiam kaip aš.
Ar žinai, kaip tu kalbi?
Taip. Kalbu it beprotis.
Taip.
- Tau reikia pailsėti. - Taip.
Turiu tau kai ką pasakyti.
Aš nebuvau tau visiškai atviras.
Dėl ko?
Kas aš toks.
Ką veikiau ir kas buvau.
Ir kaip jaučiausi.
- Ką jutai man? - Ne.
Ne, dėl to buvau atviras.
Ilsėkis.
- Ilsėkis. - Nepalik manęs.
Ne.
Mošė.
Geršomas?
Ką tu čia veiki?
Nieko.
Negaliu užmigti.
Ar nerimauji dėl manęs?
Taip.
Nereikia.
Man viskas bus gerai.
Kas tai?
O į ką panašu?
Eime į vidų.
Eikš į vidų!
Ką ketini su visu tuo daryti?
Pasirūpinti, kad dar pamatyčiau tave.
Paslėpk juos ir matysi mane amžinai.
Ką tai reiškia?
Jis žmogaus, kurį kadaise pažinojau.
Tai netruks amžinai.
Mes dar pasimatysime.
Tu tiki manimi?
Šaunuolis.
Tau nebūtina sakyti tik tai, ką žmonės nori girdėti.
Bet aš grįšiu.
Mes dar pasimatysime.
Pasaugosi ją man?
Geršomai!
Geršomai, prašau pažiūrėti į mane.
Koks dievas liepia žmogui
palikti savo šeimą?
Jei tu tai supranti, suprasiu ir aš.
Aš nesuprantu.
Negaliu atsakyti į tavo klausimą.
Jei toks yra tikėjimas, aš atiduosiu savąjį,
kad tik liktum su manimi.
Neliesk manęs.
Eik.
Eik!
Tėve, gal turi pieno?
Taip.
Iš kur keliauji?
Nuo jūros.
Labai siauras ir pavojingas kelias.
Ačiū, tėve.
Jozue! Aš tave prisimenu.
Ar vis dar nejauti skausmo?
Pasaugok arklį.
- Ačiū. - Sveikas sugrįžęs, broli.
Aaronas,
tavo brolis.
Itamaras.
Itamarai, čia
tavo žymusis dėdė Mozė.
Kažkada jis buvo Egipto princas.
Aš sveika.
Visi sveiki.
Miegi ramiai, berniuk mano,
nes tu žinai, jog esi mylimas.
Aš niekada taip ramiai nemiegojau.
Man sakė, kad dabar turiu vadinti tave
Ramziu Didžiuoju.
Moze...
Tu gyvas.
- Džiaugiuosi, jog tu gyvas. - Tikrai?
Todėl ir pasiuntei tuos du žudikus manęs nudėti?
Tai mano motina.
- Nekaltink jos. - Taip, ji troško tavo mirties.
Kas, manai, paslėpė tavo kardą ten, kur lengvai būtum radęs?
Moze!
Aš atėjau čia
ne tavo sosto.
Pranašystė, kuri tave labai neramina, čia niekuo dėta.
Mano reikalas kitoks.
Man pasakojo,
kad padėtis čia
tapo labai bloga.
Mūsų reikalai geri kaip niekad, Moze.
Ne.
- Visur tvarka. - Tvarka?
Vergai...
Jų kūnai deginami dieną naktį.
Mačiau tai savo paties akimis.
Tu vadini tai tvarka?
Jie vergai.
- Netiesa. - Ko tu tikėjaisi?
Jie egiptiečiai ir su jais turi būt elgiamasi kaip su egiptiečiais.
Jie turi tas pačias teises,
ir už darbą jiems reikia mokėti,
antraip paleisk juos.
Jie nėra egiptiečiai.
Jie vergai, Moze. Ko tu tikiesi?
Jie nežinotų, ką daryti,
jei imtų gyvent savarankiškai, jie it gyvuliai...
Nevadink jų gyvuliais!
Klausyk, padaryti tai, ko prašai vien ekonomiškai
būtų labai sudėtinga,
švelniai tariant.
Nesitikėjau paprasto "taip".
Bet ir paprasto "ne" girdėti nenoriu.
Ar tai nori man pasakyti? Ar sakai man "ne"?
Nesakau "ne".
Sakau, reikia laiko.
Laiko.
Klausai tų izraelitų.
Neklausau aš izraelitų.
Tai su kuo kalbiesi?
Su Dievu.
Dievu.
Kuriuo?
Juk nesvarstysi rimtai jo pasiūlymo.
Ar tai pasiūlymas?
Jei žmogus įremia tau į kaklą durklą, ministre?
- Tai pasiūlymas? - Turiu pasitaisyti.
Tai reikalavimas.
Jis neteko proto.
Jis rado dievą. Savo dievą.
Ne mūsų.
Todėl noriu, kad Mozė...
Noriu, kad Mozė mirtų.
Girdėjote?
Taip.
Tai eikite.
Ir...
Jo šeima taip pat.
Mozė.
Kur Mozė?
Mozė? Kur Mozė?
Mozė...
Ir jo šeima.
Kur jie?
Čia ne Mozė.
Ir ši šeima - ne jo.
Tai vyras,
jo žmona
ir jo vaikas,
kurie į klausimą "kur jis?"
atsakė "nežinome".
Įsidėmėkite šį vaizdą
ir aptarkite tarpusavyje, kodėl turėtumėte jį ginti,
žinodami, kad rytoj tuo pačiu laiku
čia bus kita šeima,
kur dabar ši.
Ir poryt.
Ir užporyt.
Juk tai gali būti jūsų šeima.
Pirmyn.
Noriu kautis.
Ten.
Jozue, prilaikyk keliu.
Gerai.
Abi akys atmerktos!
Strėlę! Įtempt!
Šaut!
Pirmyn.
Strėlę. Įtempt.
Šaut!
Įtempt!
Šaut!
Įtempt!
Šaut!
Dar!
Kariauti galima dviem būdais.
Abu juos padiktuoja skaičiai.
Su daug karių
galima tiesiog pulti priešą!
Persmeigti jam širdį!
Kai karių mažiau, galima priartėti iš šono.
Ir atkirsti kraują,
pumpuojantį širdį.
Armijos ištekliai.
Ne!
Žmonių ištekliai!
Jų maistas,
jų turtas,
jų saugumas.
Ką mes tuo pasieksime?
Viską.
Tik Egipto žmonės
gali priversti jį patenkinti mūsų reikalavimą
laisvės. Reikia priversti juos,
kad jie priverstų jį mums ištarti taip!
Taip?
Taip!
Taip?
Taip!
Klausyt manęs!
Pasiruošt.
Negi nieko nedarysi?
Aš to nesakiau.
Kur buvai?
Stebėjau tavo bejėgiškumą.
Karas priešą išsekinti trunka ilgai.
Jei ir toliau taip,
prireiks visos kartos.
Aš pasirengęs tiek kautis.
Aš ne.
Man rodėsi, mums neblogai sekasi.
Ko staiga taip nekantrauji?
Po 400 vergijos metų.
Ar aš čia vienas, kuris nieko nedarė visą tą laiką?
Aš išmanau
karybą.
Jei neketini manęs klausyti,
kurių galų atskyrei mane
nuo šeimos?
Aš neatskyriau.
Pats išėjai.
Tau manęs nereikia.
Gal ir ne.
Tai ką man daryti? Nieko?
Kol kas...
gali stebėti.
Deive Kebešete, nuolankiai maldauju tavęs
ištyrinti mūsų gyvybę teikiančios upės vandenis.
Kiek tai truks?
Neilgai.
Bet ilgiau, nei tai.
Ramzi! Ramzi!
Taip!
Pakaks!
Daryk ką nors!
Tai tik varlės.
Pasitrauk.
Nešvarus.
Ne, ne, negerk.
Nešvarus.
Nilo vandenys, kaip žinome, plukdo tam tikrą kiekį molio.
Šiais metais jo šiek tiek daugiau -
jį neša srovės, jis nusėda prie krantų,
o ten vandenį savo stipriais judesiais drumsčia krokodilai.
Jie taip sudrumsčia vandenį,
kad jis ne tik keičia spalvą, bet ir užsiteršia
taip, kad žuvys ima gaišti.
Bet varlės, kaip žinome,
gali iššokti iš vandens.
Ką jos ir padarė.
Tačiau varlėms vis tiek reikia vandens,
ir jo neaptikusios mūsų mieste,
jos daro ką?
Gaišta?
Gaišta!
Tada ima pūti.
Taip atsiranda kirmėlės, suskrenda uodai, musės.
O tada...
Tada kas?
Tada musės stimpa.
Kalbėk.
Parašyta hebrajiškai.
Hebrajiškai?
Skaityk.
"Šios nelaimės
yra Dievo darbas,
ir jos nesibaigia. Bus tik blogiau.
Privalome siekti susitarimo,
visų mūsų labui."
Dievo darbas.
Štai jums susitarimas.
Lažo kvotos nuo šiol bus dvigubai didesnės.
Ir šiaudų plytų gamybai
negausite.
Gal jūsų dievas
duos jums jų.
Iš pradžių man tai darė įspūdį.
Dabar - ne.
Kenčia visi.
Tai ką tu baudi?
Kas jam atsitiko?
Jis serga.
Kas tai?
- Tavo darbas? - Ne.
- Tavo darbas? - Ne, ne!
Kas jam atsitiko?
Mes pasiekėme aukštumų medicinoje.
Tačiau kelių ligų vis tik dar nesuprantame.
Jos veikia ir gyvūnus.
Įtariame,
jog tas ligas gali platinti itin mažos būtybės.
Pavyzdžiui...
Musės.
Ar buvai prie upės?
Dar sykį meldžiau Kebešetę
ir dar šešis dievus.
Tai viskas?
Jau baigei?
Aš baigiau.
Ar savo nebuvimu nori man kažką pasakyti?
Ar lauksi, kol nusižeminsiu?
Nesulauksi!
Gavome pirmuosius pranešimus
apie tai, jog netekome daugiau nei 10 mln. kvadratinių uolekčių javų.
Ūkio vadas pasiūlė atiduoti dalį
miesto aruodan.
Kaip gailestingumo ženklą.
Tavo žmonės badauja.
Siūlai badauti ir man?
Ne.
Žmonės turi daug vandens.
Jie ištvers.
Taikytis!
Šauti!
Taikytis!
Šauti!
Čia tu?
Moze!
Broli!
Atėjai derėtis?
Nes aš pasiruošęs.
Noriu tau kai ką pasiūlyti.
Dar viena nelaimė,
ir aš pasiųsiu tau savo marą.
Visi hebrajų vaikai,
kurie dar nemoka vaikščioti,
nebeišmoks.
Nes visus juos nuskandinsiu Nile.
Kaip turėjai nuskęsti tu.
Sakai, ne tu sukėlei visas šias nelaimes?
Tai tavo dievo darbas?
Aš esu dievas! Aš esu dievas!
Taigi pažiūrėkime, kas geresnis žudikas.
Tu.
Tavo dievas.
Ar aš.
Malonu, kad atėjai.
Jis davė tau tai, ko prašei?
Dar ne. Bet prieš jį kyla jo paties žmonės.
- O jo armija? - Sukils ir ji.
Nesutinku.
Turi nutikti kažkas baisiau.
Nesutinku.
- Jei bus baisiau, tai jau bus... - Kas bus?
Ką norėjai pasakyti?
Žiauru? Nežmoniška?
Nelengva matyti,
kaip kenčia žmonės, su kuriais užaugau.
O kaip žmonės, su kuriais neaugai?
Ar apie juos pagalvojai?
Vis dar nemanai, kad ir jie tavo žmonės?
Kol Ramzio pusėje bus armija,
niekas nesikeis.
Bet kas daugiau bus tiesiog kerštas!
Kerštas? Po 400 žiauraus jungo metų?
Faraonai, manantys esą dievai, tėra tik mėsa ir kaulai.
Noriu matyti juos klūpančius, maldaujančius liautis!
Man įgriso kalbėti su pasiuntiniu!
Generole!
Girdėjau paskutinį Ramzio grasinimą.
Leisk man tau pasakyti, kas dabar nutiks.
Ne.
Tu negali.
Aš tame nedalyvausiu!
Stovėt!
- Stot! - Mozė?
Praleiskite jį.
- Kajanai! - Moze!
Galėjau tave nudėti.
Nemanau.
Nebent nudėtum pats.
Tavo kareiviai mane praleido.
Aš daugiau nesiderėsiu.
Aš atėjau ne dėl to.
Noriu tau pasakyti, kad artėja kai kas,
ko aš negaliu suvaldyti.
Tai palies tūkstančius,
tūkstančius miestiečių.
Tai palies tave asmeniškai, jei neduosi man to, ko prašau,
ir nepaskelbsi to viešai
prieš saulėlydį.
Ramzi!
Nenusisuk nuo manęs!
Tai nesusiję su mumis.
Tai kur kas svarbiau.
Egiptas gali išnykti. Supranti?
Prieš saulėlydį.
Po to bus per vėlu.
Kas bus per vėlu?
Saugok savo vaiką.
Šiąnakt saugok vaiką.
Savo vaiką?
Ar tu man grasini?
Tu man grasini? Moze!
Paliepkite visiems
papjauti po avinėlį
ir pažymėti duris
bei slenksčius šiąnakt
jo krauju.
Kodėl?
Gaila bus avinėlių, jei klysiu.
Jei aš teisus,
jie bus palaiminti amžinybėje.
Benu! Benu!
Ne!
Ramzi!
Ne!
Zacharijau!
Klaupt!
Nešdinkis lauk!
Žudike!
Jų vaikai šiąnakt mirė.
Kaip ir mano.
Toks tas tavo dievas?
Vaikų žudikas?
Kokie fanatikai garbina tokį dievą?
Šiąnakt nemirė nė vienas izraelitų vaikas.
Nešdinkis
lauk.
Lauk.
Visi jūs lauk iš čia!
Eikite!
Eikite į Kanaaną, jei taip norite.
Grįžkite į savo svajonių kraštą.
Tik eikite!
Kaip paliepsi.
Aš ėjau šiuo keliu.
Nuo čia eisime į pietus iki Raudonosios jūros.
Čia sąsiauris, silpna srovė, galėsime pereiti.
Žinai, kodėl taip ramiai miegi, mano berniuk?
Nes žinai, kad esi mylimas.
Su visa pagarba,
jei ketiname susigrąžinti 400 000 vergų,
mums prireiks daugiau nei trijų divizijų.
Nieko mes neketiname susigrąžinti.
Pirmyn!
Mums reikia poilsio.
Ne.
Kol nepereisime jūros, mums gresia pavojus.
Moše!
Ramzis,
4000 karių,
tūkstantis vežimų.
Kaip toli nuo mūsų?
Keturios dienos.
Mažiau, jei neilsins arklių.
Ramzi!
Arkliams reikia poilsio,
vyrams - irgi!
Sąsiauris ten.
Ilgiausias ir lengviausias kelias -
vakarine pakrante.
Arba per kalnus.
Per kalnus?
Kodėl? Kodėl negalim eiti tuo keliu?
Nes jis bus lengvas ir Ramziui.
Kalnų perėjos siauros, pavojingos,
Ramzio vežimams jos gali būti pražūtingos.
Jis mūsų greit nepavys, o tai duos mums laiko.
Ką tau sako dievas?
Per kalnus.
Ar mums pavyks?
Pirmyn!
Kuriuo keliu dabar?
Palauk čia.
Padėk mums.
Aš nežinau, kur atsidūrėme.
Tu man nepadėsi?
Ir jiems nepadėsi?
Ten!
Judam!
Čionai!
Neabejoji?
Nė kiek neabejoju.
Ar tu manai, kad mes įveiksime šį kelią
su vežimais?
Jie irgi nemanė, kad įveiks.
Iš kur jie galėjo žinoti?
Jie juk čia nėra buvę.
Mozė galėjo čia būti.
Ar tai atoslūgis?
Nesvarbu.
Čia ne sąsiauris?
Ne.
Ar bent nutuoki, kur mes?
Taip!
Mes ten, kur prieky jūra,
o už nugaros armija!
Kas dabar?
Armija ar ne,
mums reikia poilsio.
Aš visus juos paklaidinau.
Aš palikau savo šeimą.
Aš nuvyliau tave.
Aš nesu tas, kuris maniau esantis.
Kas tai?
Srovė.
Stipri.
Mes pereisime čia.
Turime eiti dabar!
Eisime čia.
Mes eisime čia!
Pasiruoškite!
Mes eisime čia!
Visiems pasakyt! Greičiau!
Tavo įsakymai
kaip egiptiečių rimbo kirčiai.
Mes jau nebe vergai.
Nors dar nelaisvi.
Nejaugi pamiršote
Kanaaną,
protėvių žemę.
Jūs suteikėte man garbės
pasitikėdami manimi.
Dabar aš suteiksiu jums garbės savo tikėjimu.
Sekite paskui mane ir tapsite laisvi!
Likite čia ir jūs žūsite.
Nebijokite!
Dievas su mumis!
Nagi! Pasiruoškite!
Greičiau!
Dievas su mumis!
Perduokite! Eisime čia!
Kuo greičiau rinkitės daiktus
ir susiburkite į grupes!
Greičiau!
Dėmesio!
Į dešinę! Saugokitės!
Judam!
Nėra ko bijoti!
Nebijokite! Jūs saugūs!
Į dešinę! Į dešinę!
Ramzi!
Stot!
Pirmyn.
Važiuojam!
Važiuojam! Pirmyn!
Ten.
Jozue!
Aaronai!
Bėkite!
Visiems bėgt!
Greičiau!
Bėkite į krantą!
Moše!
Reikia eiti!
Ramzi!
Pirmyn!
Ramzi, stok!
Visi! Apsisukt!
Apsisukt!
Kajanai!
Jokite.
Brolau...
Greičiau! Tai įsakymas!
Jok čia! Grįžti nebepavyks!
Pirmyn!
Greičiau!
Čia aš vienas.
Sėsk.
Mano šeima
gyvena netoli nuo čia.
Tavo šeima?
Mano kita šeima. Žmona, sūnus.
Galvojau,
gal verta juos pakalbinti...
Pakalbinti prisijungti prie mūsų, tačiau gal tai...
Nėra išmintinga.
Žinoma, kad jie turi prisijungti.
Mūsų laukia ilgas kelias.
Visko gali nutikti.
Kol...
nueisime, jei nueisime.
Nemanai, kad mums leis apsigyventi Kanaane?
Jiems mes būsime ateiviai.
Jie negalės prieštarauti. Mūsų daug, mes kaip bet kuri gentis.
Mūsų tiek, jog mes it genčių tauta, ir tai mane neramina.
Kodėl?
Tiek žmonių?
Dar klausi?
Bet mus vienija tikslas.
Kol kas.
O kas bus, kai jį pasieksime?
Ramzis...
Didysis.
Ačiū.
Geršomai!
Ar padarei tai, ką sakei?
O ką aš sakiau?
Kad atiduosi savo tikėjimą,
kad tik likčiau su tavimi?
Ne.
Gerai.
Nes dabar tau jo prireiks labiau, nei bet kada.
Kas jie?
Mano žmonės.
Kas daro tave laimingą?
Tu.
Kas tau svarbiausia gyvenime?
Tu.
Kada aš tave paliksiu?
Niekada.
Galiu tęsti?
Tęsk.
Ką apie tai manai?
Nekalčiau,
jei nesutikčiau.
Tai tiesa.
Aš pastebėjau,
kad tu ne visada su manimi sutinki.
Ir tu su manimi.
Bet štai mes vis dar kalbamės.
Bet jau neilgai.
Vadas nusilps,
o akmuo
liks ilgam.
Šie įsakymai ves juos vietoj tavęs.
Jei nesutinki,
padėk kaltą.
SKIRIAMA MANO BROLIUI TONIUI SKOTUI
Išvertė Egidija Tučkuvienė