1300 pr. N. Št.
Hebrejci so bili 400 let sužnji Egipta.
Zgradili so njegove kipe, mesta in slavo.
Ves ta čas pa niso pozabili svoje domovine.
Niti svojega Boga.
In Bog ni pozabil nanje.
EKSODUS: BOGOVI IN KRALJI
Faraonova palača Memfis
Hetitska vojska ima res 16000 vojakov pred Kadešem.
Ni pa znano, zakaj.
Očitno skušajo Hetiti prečkati mejo. Kaj bi drugega počeli?
Po naših podatkih pričakujejo naš napad.
Mislijo, da pripravljamo napad. Vendar ga ne.
Ne bom pa križem rok čakal,
da se mi hetitska vojska znajde pred vrati palače.
Pridita.
Kaj pravi drobovje?
Drobovje nič ne "pravi", ampak namiguje.
To pa je prepuščeno razlagi. –Torej razloži.
Bomo zmagali ali izgubili, če napademo prvi?
Odgovor je da ali ne. –Ni zagotovo.
Nekaj drugega pa je.
V boju bo vodja rešen
in njegov rešitelj bo nekoč vodil.
Drobovje bi moralo tudi reči, da se bomo odpovedali razumu
in se prepustili vodstvu znamenj.
Vélika Sekmet, faraon pije v tvoje ime
in moli za zmago nad Hetiti pri Kadešu.
Ko boš prevzel prestol, jo takoj pošlji v pokoj.
Bom. Ne vem, zakaj je ni že oče.
Toda za vsak primer,
če me boš videl v hudi nevarnosti, odjezdi v nasprotno smer. Resno.
Ko vaju gledam, še vidim dečka, ki sta odraščala kot brata.
Če bosta po naključju to kdaj pozabila,
naj vama ta osvežita spomin.
Dovolj dolga, da se lahko borita s konja, ne bosta pa v napoto.
Ta je njegov. Mojega imaš. –Res je. Tako želim.
Bratov meč imata, da bosta pazila drug na drugega.
Obljubita, da bo vselej tako.
Seti! Seti!
Seti!
Tam!
Pošlji Amonovo divizijo na sever, Rajevo proti sredini
in Ptajevo na jug. Setovo bomo imeli za vsak primer.
Za vsak primer? –Ja.
Vse svoje sile bi morali usmeriti na sredino.
Ti se usmeri na boj, poveljevanje pa prepusti meni.
Streljaj!
Napad!
Odpeljita Ramzesa! Pojdite!
Obrni! Obrni!
Mojzes! Mojzes!
Mojzes.
Kaj se je zgodilo? –Nič.
Poveljnike sem vprašal enako. Tudi oni so lagali. Dovolj imam.
Misli, da se je nekaj zgodilo.
Vendar se ni. –Kaj hočeš reči? –Vélika svečenica in prerokba.
Rekla je, da ne vidi, kdo bo zmagal.
Tisto drugo. "Vodja bo rešen" in tako naprej.
Mojemu sinu si rešil življenje?
Da.
Sedi.
Beseda "hvala" ni dovolj.
A vseeno hvala.
Vem, da ne verjameš v znamenja in prerokbe, jaz pa.
Kar spoštujem. Toda to ne pomeni nič.
Sploh ni smiselno. –Ker nisi moja kri.
Da.
Res je, da me ne moreš naslediti.
Ne po običajni poti. –Ne po nobeni.
Po nobeni, ki si jo lahko predstavljaš zdaj.
Grozno je to reči za lastnega sina,
vendar zaupam tebi bolj kot njemu.
"Hetitski bojni vozovi so prebili našo obrambo in napadli.
Sovražnik me je obkolil.
Nikjer ni bilo našega vojaka ali ščitonoše.
Moral sem se boriti za življenje.
Le s pomočjo bogov sem premagal napadalce
in se vrnil v Rajevo divizijo." –Dovolj.
Želiš morda kaj spremeniti? –Ne.
Naj berem dalje? –Ne, gotovo je v redu.
Kaj je naslednje? –Pitom.
Kaj je z njim? –Zadeva s sužnji.
Prav. Ramzes.
Kaj je?
Pojdi tja, sestani se s podkraljem. Oceni položaj in poročaj.
Jaz? –Nekoč boš ti vladar. Malo se zanimaj za deželo.
Še kaj?
Jaz bom šel k podkralju. –Ne.
Šel bom. Pod častjo ti je.
Pod častjo vsakega generala. –Šel bom.
Ramzes, bi lahko pozabila dogodke na bojišču?
Tudi jaz bi ti rešil življenje, če bi bili vlogi zamenjani.
Vem.
Dober strel je bil, tudi če so ti roko vodili bogovi.
Malce strupa v krvi ti koristi.
Ob naslednjem ugrizu strupenjače boš manj ranljiv.
Tudi če bo šlo za mojega očeta.
PITOM
Dobrodošel v Pitomu.
Navadil se boš smradu.
Podkralj si precej privošči.
Ljudje se otepajo te službe.
Malce ugodja je nujno, da ostane dobre volje.
Veš, kaj je težava? Ljudje dandanes predolgo živijo.
Vsako leto je umrljivost manjša od števila rojstev.
In ti ljudje se razmnožujejo kot za stavo.
Je torej težava naraščajoča delovna sila?
Ne, nikakor. Dobra je za učinkovitost. A le do neke mere.
Ko te hočejo ti ubiti, pa postane težava.
Ali mi boste dali več čet za vzdrževanje miru
ali pa bom razredčil čredo.
Če boš pobijal ljudi le zaradi svoje dvomljive teorije,
boš sprožil ravno to, čemur se želiš izogniti.
Prav, pa mi pošljite čete.
Pojdiva se pogovorit z njimi. –Le zakaj?
Skrbi te upor. Oceniva, ali je skrb upravičena.
S pogovorom? –Opazovala jih bova, ko se bom pogovarjal z njimi.
Marsikaj lahko izveš o človeku, če ga gledaš v oči.
Naj ti nekaj povem o Hebrejcih.
Potuhnjeni so in bojeviti.
Veš, kaj pomeni beseda "Izraelit" v njihovem jeziku?
"Tisti, ki se spopade z Bogom."
"Tisti, ki se bojuje z Bogom". Razlika je.
Morda res nisem izobražen kot ti, na kar me želiš opomniti,
a se moram vsak dan ubadati z njimi. Vem, o čem govorim.
Ni ti treba z mano. Sam bom šel.
Nehaj! Zakaj je kaznovan?
Nenehno povzroča nerede, gospod.
Zakaj se smehlja? –Pravi, da ne čuti bolečine.
Zakaj bi ga potem bičal?
Nismo vas zbrali tjavdan.
Zahteval sem srečanje s starešinami.
No, za kaj molite?
Da bi znova videli Kanaan.
Znova? Saj ga nikoli niste.
Jaz sem ga videl.
Naseljen je s plemeni, krutejšimi od egipčanske vojske.
Zato se ne boste vrnili tja, saj vas bodo tam pobili.
Bog pravi drugače. –Kateri bog? Vaš? Abrahamov Bog?
Bog, ki pravi, da ste posebni? Da ste izbrano ljudstvo?
Pridi sem. Vstani. Pridi sem.
Moti se.
Vidim, da ne verjamete, in to je težava.
Saj vodi nerealno prepričanje v fanatizem,
ta pa v upor in slednji v revolucijo.
Vse pa se začne pri starešinah.
Kako ti je ime? –Kako je tebi?
Povedal ti bom.
Sem Mojzes, Bithijin sin, Horemhebov vnuk.
Zapiši njegovo in druga imena. Pripelji naslednjo skupino.
Nun mi je ime.
Gospod! –Stoj! –Spusti ga.
Starešina ti želi nekaj povedati, ampak ne tu.
Kje in kdaj? –Nocoj v molilnici.
Izvoli.
Vidim, da si preživel svojo pustolovščino.
Oprosti, ker si spet čakal. –Saj ne čakam.
Kako se je končal obisk kamnoloma? –Dobro.
Videl si, s čim se moram ukvarjati.
Povej, naj ti pripravim še kakšne zapise, preden greš?
Lahko mi poveš, če si o vsem tem poročal Memfisu.
Je bilo pisno odobreno? –Seveda, vse je zapisano.
Torej smemo pogledati?
Seveda smete.
Ne razumem pa, kaj je narobe. Sem te s čim užalil?
In če sem te, se lahko kako odkupim?
Nehaj živeti kraljevsko.
Ker nisi kralj.
… boste zasedli kanaansko deželo.
Kanaan je že zaseden. –Bog je obljubil, da se bomo vrnili.
V verigah ali krstah?
Kot svobodno ljudstvo v deželo, kjer tečeta med in mleko.
Lahko vsaj počakajo zunaj? Nismo nevarni.
Pri konjih počakajte.
Verjameš v naključja? –Kot v vse drugo.
Tole že ni. –Kaj pa?
Tvoj prihod v Pitom.
Zakaj si prišel? –Zaradi posla.
Sedite.
Kdo je tvoj oče?
Ne poznaš njegovega imena. Veš le, da je bil faraonov general.
Tvoja mati ti ni povedala imena.
Vidim, da ti je nelagodno.
To te bo zanimalo.
Nobenega generala ni bilo.
Tvoja mati oziroma ženska, ki ji praviš mati, nima otrok.
Rodil si se kot suženj.
Ne odhajaj!
Zate je bolje, da grem.
Šel bom.
Če odideš zdaj, se boš pozneje vrnil,
ker veš, da nekaj ni prav. Od nekdaj si čutil.
Prosim te.
Vsi ven. –Ven.
V letu tvojega rojstva
je bila izrečena prerokba, da se bo rodil vodja,
ki nas bo osvobodil okov.
Memfis je zato izdal odredbo pobiti vse prvorojene hebrejske dečke.
Tvoji starši niso čakali tako dolgo.
Vsaka možnost za preživetje je bila boljša od pogube.
Dali so te tvoji sestri.
V košari te je odnesla na rečno obrežje
in te spustila v strugo tam,
kjer se je kopala faraonova hči Bithija.
Bithija je tebe in tvojo sestro Mirjam kot služkinjo vzela k sebi
ter te vzgojila kot svojega sina.
Verjetno te je tudi ljubila,
vendar ni ne tebi ne nikomur povedala resnice.
Hebrejec si.
Resnice?
Resnica je, da ta zgodba ni niti dobra.
Pa sem mislil, da ste dobri pripovedovalci zgodb.
Ti, suženj!
Ti!
Pričakujeta nagrado za ta podatek?
Najina nagrada je služenje tebi.
Če pa imaš poleg tega v mislih še kakšno darilo,
se ga ne bova branila.
Kaj pravita na to, da vaju ne ubijem?
To je zadostno plačilo.
Kakšni ljudje!
Prosim, pojdite.
Prosim.
Kako je bilo? –Drugič se bova pomenila o tem.
Zdaj se dajva.
Že zato, da si oddahnem od teh čemernih zdravnikov.
Sedi.
Temeljito pregledujemo zapise,
vendar je možak nedvomno tat.
Ena od morečih ironij življenja je,
da so tisti, ki hlepijo po moči,
najsposobnejši priti do nje, so pa najmanj primerni zanjo.
Mojzes, kaj je narobe?
Bolan si.
Še nekaj drugega te tare. Vidim.
Ne, nič drugega ni.
Bodi čuječ,
mladosten in v varstvu bogov
vse trenutke svojega večnega življenja.
Na levo.
Na tvojo levo.
Še, še.
Dobro.
Visoko je.
Spomeniki so to z namenom. Da navdihujejo.
Kaj navdihujejo v tem primeru?
V tem, in v vseh drugih, moč.
Na glas povej, kar koli je že.
Podkralj je zunaj.
Ni dogovorjen. –Naj se vrne v Pitom, dokler ne bo.
Ne, opraviti moramo s tem.
Pripeljite ga.
Če si prišel novega kralja prosit odpuščanja, ga ne boš dobil.
Primite ga. –Prosim, počakajte.
Lahko vsaj odgovorim?
Prosim. V tvojem interesu je.
Hiter bodi. –Bom.
Samo kralju.
Svetujem ti, da odidejo on in generali ven.
Res? To svetuješ?
Nisi njegov svetovalec.
Drži. Ti si. –Tako je.
Mojzes.
Vsi, razen podkralja, ven.
Strašne novice.
Tu si.
Torej,
podkralj. Nisi ga dal zapreti.
Nisi upošteval nasveta glavnega svetovalca.
Ne, prišel je.
Povedal mi je za napad na stražarja, ki ga je en preživel.
Rekel sem mu, da mi ni mar.
Nato mi je povedal prav neverjetno zgodbo,
ki naj bi jo izvedel iz zanesljivih virov.
Ko je pritisnil nanju, sta priznala, da sta hebrejska vohuna.
Veš, o čem govorim. –Vem.
In kaj praviš na to?
Zdi se mi žaljivo in trapasto. –Ja!
Ravno ti bi bil Hebrejec!
Vprašal sem ga, kako naj verjamem v tako zgodbo.
Bratranec,
ne moreš.
Kaj, če tvegam in ne verjamem, Mojzes?
Kaj naj naredim?
Bithija!
Mati. –Ta človek je tat.
To je odkril moj sin, ne ti.
Poročal je tvojemu očetu, ki bi ga nemudoma obesil,
če ne bi umiral.
Verjameš tem zanikrnim lažem. –Zanima me le, ali je res.
Nisem prosil za to ploho besed.
Že samo z govorjenjem o tem bi jim dala veljavo,
tega pa nočem. –Odgovori na vprašanje.
Da ali ne?
Sem govorila tebi? –Pripeljite jo.
Takoj!
Mirjam!
Pridi. Sedi.
Vprašal te bom nekaj,
kar se ti bo zdelo nadvse čudno.
Želim, da odgovoriš po pravici.
Od kod poznaš Mojzesa?
Veš, od kod ga poznam.
In tebe. Za oba sem skrbela.
Torej nisi njegova sestra? –Seveda ne.
In nisi Hebrejka. –Ne.
Položi roko na mizo.
Ramzes. –Ne bodi neumen!
Ne govorim tebi!
Njej govorim.
Položi roko na mizo, Mirjam.
Hvala.
Ramzes, ne pojdi predaleč.
Ker bo sicer kaj?
Ne pojdi predaleč.
Si res prepričan?
Umakni roko ali pa ga uporabi.
Morda pa bi ti odgovoril na vprašanje.
Torej bom nadaljeval.
Mirjam, še enkrat bom vprašal.
Če boš znova zanikala, mi je žal za to, kar bo sledilo.
Si njegova sestra?
Ne.
Ja!
Ne potrebuješ razloga, da bi ga ubil, a ga imaš.
To je izdaja. –Le kako?
Priznal je, da je vedel. –Ni priznal!
Ni želel, da ji odsekam roko!
V njegovih očeh sem videl. Ne verjame tej zgodbi.
Jaz ji nočem verjeti!
Ti hočeš verjeti, ker bi se ga lahko znebila, kot si si vedno želela.
Nisem rekla "izgnanstvo", temveč "smrt".
Kar se bo gotovo zgodilo tam, kamor odhaja.
Kijan, dovoli, da se pogovorim z materjo.
Seveda.
Pridi, Mirjam.
Ne bi vsak zaščitil služabnice, ki mu ne pomeni nič drugega kot to.
Zagotovo ne nihče v tej družini, vključno z mano.
Nisem želela reči, kar je hotel slišati.
Tudi Mirjam ne.
Tako radi te imamo.
Kdo?
Ni res! –Pa je.
Tole si imel, ko sem te prinesla k reki.
Morala sem ti jo sneti.
To si ti.
Vez med tabo in najino materjo.
Sestra ti je rešila življenje.
Zdaj si ga ti njej.
Moše.
Mirjam.
Žal mi je.
Mojzes! –Mojzes!
Ničesar mi nimaš ukrasti. Moj konj je mrtev.
Nismo prišli po konja, Moše.
Tiranska ožina, Rdeče morje
Više.
Kaj počnete? Nadaljujte! Delajte dalje!
Ti, daj vodo našim kozam.
Ti! Počakaj, da boš na vrsti.
Umaknite živali od korita.
Izvolite.
Od kod si? –Z zahoda.
Kam greš? –Na vzhod.
Kaj si storil? –Kako misliš?
Si zagrešil zločin? –Z vsem spoštovanjem,
tvoje hčerke so mi ponudile hrano.
Niso omenile zasliševanja.
Oprosti, le radoveden sem.
Če želiš, se lahko umiješ pred večerjo
in prenočiš, preden nadaljuješ pot,
kamor koli že si namenjen.
Hvala.
Opiši Memfis nekomu, ki ga ni in ga ne bo nikoli videl.
Je … Nočem reči "civiliziran",
ker ne bi rad žalil, vendar je tako.
V njem je mnogo več kot samo ovce in koze.
Tudi tukaj je. –Res? Kje?
Oprosti, nesramno je bilo.
Nesramno je bilo.
Nisem nevedna, četudi živim tu.
Vidim.
Nekaj ti povem.
To je zdaleč najlepši kraj med tukaj in tam.
In boš odšel? –Seveda.
Tu ni ničesar za takega moža.
Kdaj? Danes?
Zapomnita si ta trenutek, kajti po zaprisegi
bosta govorila svetu:
To je moj mož. To je moja žena.
Jaz, Cipora … –Jaz, Mojzes …
te vzamem takšnega, kot si.
Ljubim, kar mi je znano o tebi,
zaupam tistemu, česar še ne poznam.
S spoštovanjem do tvoje popolnosti
in z zaupanjem v tvojo večno ljubezen do mene.
V vsem, kar prinese življenje …
Ti prisegam svojo ljubezen.
Kdo te osrečuje?
Ti.
Kdo ti pomeni največ v življenju?
Ti.
Kje drugje bi bil raje? –Nikjer.
In kdaj me boš zapustil?
Nikoli.
Nadaljuj.
9 LET POZNEJE
Rekel sem "kot take".
Nočem razpravljati o svoji grobnici kot taki.
Pač pa o tem, zakaj želiš ti ves čas razpravljati o njej.
Po zasedbi prestola bi moral najprej ukazati njeno gradnjo.
Zahteven projekt bo, kot si najbrž tudi misliš.
Očitno je taka tudi moja hiša.
Je kaj narobe s palačo? –Ni končana.
Kmalu bo.
To si rekel pred meseci. Tačas pa živim kot beduin.
Končajte jo. Hitreje!
Ali moram za to koga ubiti? –Mislim, da so te razumeli.
Dober met, oče. –Malo više meri.
Za las.
Si bil kdaj na vrhu?
Ne.
Bi rad šel?
Mama pravi, da je prepovedano. –Kdo je prepovedal?
Naš Bog.
Naš Bog nam prepoveduje plezanje na gore?
Ne na vse. Samo na to.
To je Božja gora.
S tem ga zmedeš.
To ni moj namen.
Je dobro, da najin sin odrašča brez kakršne koli vere?
Je slabo, če odrašča z vero vase?
To je moja vera. –Vem.
In njegova. –Razumem.
Ko bo starejši, se bo lahko odločil.
Ja. –Tako kot ti.
Že zdaj je tak kot jaz.
Moše.
Pomagaj mi!
Najbrž imam zlomljeno nogo.
Še kaj hujšega.
Kaj si rekel?
Kdo si?
Kdo si ti?
Pastir.
Mislil sem, da si general.
Generala potrebujem.
Zakaj? –Za boj, kaj pa drugega.
Boj s kom? Za kaj?
Mislim, da veš.
Pojdi pogledat, kaj se dogaja s tvojim ljudstvom.
Prej ne bo miren.
Ali pa po tvojem niso ljudje?
Kdo si?
Jaz sem.
Udarec si dobil v glavo.
Vse, kar si videl ali mislil po tem, je le posledica.
Nevihta se je začela, preden sem dobil udarec v glavo.
Ni bila nevihta. –Prav, nevihta je bila eno.
Nekaj drugega je bilo.
Deček pa je bil le v tvoji glavi. –Kako veš? Kako?
Ker Bog ni deček! –Kakšen pa je?
Opiši ga nekomu, kot sem jaz.
Veš, kako govoriš? –Kot bi imel privide.
Ja. Ja!
Počivati moraš. –Ja.
Nekaj ti moram povedati.
Nisem bil povsem odkrit s tabo.
O čem? –O tem, kdo sem.
Kaj sem storil, kdo sem bil.
Kaj čutim.
Kaj čutiš do mene? –Ne. O tem sem bil odkrit.
Počivaj.
–Ne zapusti me. –Ne bom.
Moše.
Geršom?
Kaj počneš zunaj? –Nič. Ne morem spati.
Si v skrbeh zame?
Ja.
Nikar.
Dobro bom.
Kaj je to? –Kaj misliš?
Pridi noter. Noter!
Kaj ti bo vse to?
Da te bom spet videl.
Odloži jih, pa me lahko gledaš večno.
Kaj pomeni to?
Nekdo, ki sem ga nekoč poznal.
Ne odhajam za vedno. Spet se bova videla.
Mi verjameš?
Dobro.
Nikoli ne reci nečesa samo zato, ker želi drugi to slišati.
Vendar pa se bova znova videla.
Boš pazil nanjo namesto mene?
Geršom.
Geršom, prosim, poglej me.
Kakšen bog naroči moškemu, naj zapusti družino?
Če razumeš ti, bom tudi jaz.
Ne razumem, zato ti ne morem odgovoriti.
Če to pomeni vero, potem se zate odpovem svoji.
Ne dotikaj se me.
Pojdi.
Pojdi!
Oče, imaš kaj mleka? –Imam.
Od kod si prišel?
Z morja.
Pot je ozka in nevarna.
Hvala, oče.
Jozue, spomnim se te. Še vedno ne čutiš bolečine?
Pazi na konja.
Hvala. –Dobrodošel, brat.
Aron, tvoj brat.
Itamar.
Itamar, to je tvoj slavni stric Mojzes.
Nekoč je bil egiptovski princ.
Dobro sem.
Vsi smo dobro.
Kako mirno spiš, sin moj, ker veš, da si ljubljen.
Sam nisem nikoli dobro spal.
Rekli so mi, da te moram zdaj naslavljati z Ramzes Veliki.
Mojzes,
živ si.
In vesel sem, da si. –Res?
Si zato poslal za mano komaj dva morilca?
Mama je bila.
Ne vali krivde nanjo. –Hotela je, da umreš.
Kaj misliš, kdo ti je skril meč tja, kjer si ga lahko našel?
Mojzes.
Nisem prišel po tvoj prestol.
Ne gre za prerokbo, ki te tako skrbi. Nekaj drugega je.
Rekli so mi,
da je položaj tu zdaj
mnogo slabši.
Bolje je kot kdaj koli prej.
Ni. –Red imamo. –Red?
Trupla sužnjev gorijo zdaj dan in noč.
Na lastne oči sem videl. Je zate to red?
Sužnji so. –Ne, niso. –Kaj pa pričakuješ?
Egipčani so. Tako ravnaj z njimi. Imeti bi morali enake pravice.
Plačaj jim za njihovo delo ali pa jih osvobodi.
Niso Egipčani, temveč sužnji. Kaj drugega pričakuješ?
Ne bi se znašli, če bi morali sami skrbeti zase kot živali.
Ne imenuj jih živali!
Že samo z gospodarskega vidika
je tvoja zahteva, milo rečeno, sporna.
Nisem pričakoval lahke privolitve.
Nočem pa slišati niti zlahka izrečene zavrnitve.
Si me zavrnil? –Ne, nisem te.
Čas je potreben.
Čas.
Hebrejce poslušaš. –Ne poslušam jih.
S kom pa se pogovarjaš?
Z Bogom.
S katerim bogom?
Saj ne razmišljaš o njegovem predlogu? –Je sploh predlog?
Če ti človek pritiska rezilo na goltanec, minister?
Je? –Popravek. O zahtevi.
Zmešalo se mu je. Našel je boga. Svojega boga.
Ne enega od naših.
Zato hočem …
Zato hočem, da Mojzes umre.
Ste me slišali? –Ja.
Torej pojdite.
In …
In tudi njegova družina.
Mojzes. Kje je Mojzes?
Mojzes? Njegova družina?
Kje so?
To ni Mojzes.
To ni njegova družina.
Ta človek,
njegova žena
in njegov otrok so,
ko so jim zastavili preprosto vprašanje: "Kje je,"
odgovorili: "Ne vemo."
Nocoj odnesite s sabo to podobo
in se pogovorite, zakaj bi ga ščitili,
vedoč, da bo jutri ob tem času
in na mestu te druga družina.
In pojutrišnjem tudi.
In naslednji dan.
Morda celo vaša?
Naprej.
Rad bi se boril. –Tam.
Jozue, koleno uporabi.
Dobro.
Odprite obe očesi!
Puščica! Napni!
Ustreli.
Naslednja vrsta!
Puščica. Napni. Ustreli!
Napni!
Ustreli!
Napni! Ustreli!
Še enkrat!
Dve vrsti vojskovanja imamo.
O njej odloča številčnost.
S številčno vojsko napadeš sovražnika čelno!
Zabodeš ga v srce!
Z manjšo vojsko pa napadeš s strani.
Prekineš krvni obtok, ki napaja srce.
Vojaško oskrbo.
Ne!
Oskrbo prebivalstva!
Njihovo hrano, lastnino, udobje.
In kaj dosežeš s tem? –Vse.
Le Egipčani ga lahko prisilijo, da sprejme naše zahteve
po svobodi. Prisiliti jih moramo, da bodo izsilili njegov pristanek!
Je tako? –Ja!
Je? –Je!
Z mano! Z mano!
Pripravljeni.
Ne boš ničesar ukrenil?
Nisem rekel tega.
Kje si bil? –Opazoval sem tvoj neuspeh.
Tovrstna vojna terja čas.
Pri tej hitrosti boš potreboval leta, celo generacijo.
Pripravljen sem se tako dolgo boriti. –Jaz pa ne.
Mislil sem, da napredujemo.
In zdaj si neučakan.
Po 400 letih suženjstva.
Sem edini tu do zdaj sedel križem rok?
Malo se že spoznam na vojskovanje.
Toda če me ne nameravaš ubogati,
zakaj si me potem ločil od moje družine?
Nisem te jaz. Sam si se.
Ne potrebuješ me. –Morda res ne.
In kaj naj naredim? Nič?
Za zdaj
opazuj.
Boginja Kebečet, ponižno te prosim,
da očistiš to reko, ki nam daje življenje.
Kako dolgo bo trajalo? –Ne predolgo.
Vsekakor pa dalj od tega.
Ramzes! Ramzes!
Da?
Dovolj! –Ukreni kaj!
Saj so samo žabe.
Nazaj! Nazaj!
Umazana. Ne, ne pij! Umazana.
Kot vemo, nosi Nil s sabo tudi nekaj gline.
Letos veliko več kot navadno.
Plava po vodotoku, seda na rečno dno,
krokodilji pokol pa ga je dvignil z dna.
Ta pokol ni samo
povsem spremenil barve vode, temveč jo je tako umazal,
da so poginile ribe.
Žabe pa, kot vemo,
lahko po potrebi zlezejo iz vode. Kar so tudi storile.
Toda vseeno potrebujejo vodo
in če je ne najdejo na ulicah našega mesta, se zgodi kaj?
Poginejo? –Poginejo!
In se razkrajajo.
Nato pridejo črvi in muhe.
In potem?
In potem kaj?
Muhe poginejo.
Glasneje! –V hebrejščini je. –V hebrejščini?
Preberi.
"Te nadloge so Božje delo
in ne bo jih še konec. Mnogo huje bo.
Doseči moramo dogovor v dobrobit obeh strani."
Božje delo torej.
Tu je moj dogovor za vas.
Podvojili bomo delovno normo
in ne boste dobili slame za svoje zidake.
Morda vam jo bo priskrbel vaš bog.
Sprva sem bil osupel, zdaj pa nič več.
To vpliva na vse.
Koga v resnici kaznuješ?
Kaj mu je?
Bolan je.
Kaj je to? Si ti kriv? –Ne, nisem jaz.
Si bil ti? –Ne, ne! –Sem, prosim.
Kaj mu je?
V medicini smo zelo napredovali.
Še vedno pa ne razumemo nekaterih skritih bolezni.
Živali niso izjema in domnevamo,
da lahko tovrstne bolezni prenašajo najmanjša bitja.
Kot je … –Muha.
Si bila kaj pri reki?
Znova sem prosila boginjo Kebečet in še šest bogov.
Je to vse?
Si končal?
Jaz sem.
Skušaš kaj povedati s svojo odsotnostjo?
Me hočeš z njo ponižati?
Ne boš me!
Po poročilih naj bi izgubili
več kot 10 milijonov kvadratnih vatlov posevkov.
Vojaški oskrbovalec je predlagal, da del vrnemo državni žitnici.
Iz usmiljenja.
Tvoje ljudstvo strada.
Hočeš reči, da bi moral stradati tudi jaz? –Ne.
Ljudje imajo dovolj vode.
Potrpeli bodo.
Nameri! Streljaj!
Si to ti?
Mojzes?
Brat?
Si se prišel pogajat?
Ker sem pripravljen in imam predlog zate.
Samo še kaj naj se zgodi,
pa bom nad vas zgrnil svojo nadlogo.
Vsak hebrejski otrok, ki še ni shodil,
tudi nikoli ne bo.
Ker jih bom utopil v Nilu.
Kot bi morali tebe.
Praviš, da nisi ti povzročil tega.
Je bil tvoj bog?
Jaz sem bog! Jaz!
Poglejmo, kdo zna učinkoviteje pobijati.
Ti.
Ta bog.
Ali jaz.
Lepo, da si prišel.
Ti je dal, kar si prosil?
Ne še. Toda ljudstvo se obrača proti njemu.
In njegova vojska? –Ta se še bo. –Ne strinjam se.
Nekaj hujšega se mora zgoditi. –Ne strinjam se.
Kar koli več bi bilo … –Kaj? Kaj si hotel reči?
Kruto? Nečloveško?
Ni lahko gledati ljudi,
s katerimi sem odraščal, tako zelo trpeti.
Pa ljudje, s katerimi nisi odraščal? Si razmišljal o njih?
Še vedno jih nimaš za svoje, kaj?
Dokler ima Ramzes vojsko za sabo, se ne bo nič spremenilo.
Kar koli več je le maščevanje! –Po 400 letih krutega zasužnjevanja?
Ti faraoni, ki se imajo za žive bogove, so navadni ljudje.
Videti jih hočem na kolenih, roteče, naj se neha!
Sit sem pogovarjanja s slom!
General!
Slišal sem Ramzesovo grožnjo. Povedal ti bom, kaj bo zdaj.
Ne. Ne. Ne moreš narediti tega.
Nočem sodelovati pri tem!
Na mesto!
Stoj! –Mojzes?
Pustite ga.
Kijan. –Mojzes.
Lahko bi te dal ubiti. –Dvomim.
Če me ne bi sam. Tvoji vojaki so me spustili noter.
Ne bom se več pogajal. –Nisem zato tu.
Prišel sem povedat, da se bo zgodilo nekaj,
na kar nimam vpliva.
Nekaj, kar bo prizadelo na tisoče in tisoče ljudi.
In tudi tebe, če ne boš sprejel, kar sem te prosil,
ter tega javno razglasil,
preden zaide sonce.
Ramzes, ne obračaj mi hrbta!
To nima nič z nama.
Mnogo večje je.
Gre za preživetje Egipta. Razumeš?
Do sončnega zahoda.
Po tem bo prepozno.
Kaj bo prepozno? –Zaščiti svojega otroka.
Nocoj zaščiti svojega otroka. –Mojega otroka?
Je to grožnja?
Mojzes!
Vsem recite,
naj zakoljejo jagnje in nocoj z njihovo krvjo
označijo svoja vrata in podboje.
Zakaj? –Pomilujte jagnjeta, če se motim.
Če pa imam prav, jih bomo večno častili.
Benu? Benu?
Ne!
Ramzes?
Ramzes.
Ne!
Zaharija?
Poklekni!
Ven!
Morilec!
Morilec otrok!
Sinoči so jim pomrli otroci.
Tudi moj.
Je to tvoj bog?
Morilec otrok?
Kakšni blazneži častijo takšnega boga?
Sinoči ni umrl noben hebrejski otrok.
Poberite se.
Odidite.
Vsi do zadnjega!
Odidite!
Pojdite v Kanaan, če želite. Domov, v sanjsko deželo.
Samo odidite že!
Kot ukazuješ.
Po tej poti sem šel.
Od tod bomo šli na jug do Rdečega morja.
Ožina je tu. Ob oseki jo lahko prečkamo peš.
Veš, zakaj tako mirno spiš, sin moj?
Ker veš, da si ljubljen.
Z vsem spoštovanjem,
toda za prijetje 400.000 sužnjev potrebujemo več kot tri divizije.
Nikogar ne bomo prijeli.
Naprej!
Odpočiti bi si morali. –Ne.
Dokler ne prečkamo morja, nismo varni.
Moše!
Ramzes. 4000 mož.
Tisoč bojnih vozov. –Kako daleč za nami?
Štiri dni. Manj, če konji ne bodo počivali.
Ramzes!
Konji in možje si morajo odpočiti!
Tesen je v tej smeri.
Daljša, a lažja pot je ob zahodni obali.
Ali pa prečkamo gore.
Gore? Zakaj? Zakaj ne gremo po tej poti?
Lahko, a tudi Ramzes bo šel.
Gorski prelazi so nevarni,
vendar so preozki za Ramzesove vozove.
Ne bo mogel za nami. Tako bi pridobili čas.
Kaj ti pravi Bog?
Gore.
Nam lahko uspe?
Naprej!
In kam zdaj?
Tu počakajte.
Tvojo pomoč potrebujemo.
Ne vem, kje sem.
Mi nočeš pomagati?
Ne boš pomagal njim?
Sem!
Gremo!
Sem!
Si prepričan? –Povsem.
Si prepričan, da bomo prišli skozi s svojo opremo in vozovi?
Njim se je zdelo, da s svojimi ne bodo.
Kako naj bi vedeli? Niso še bili tu.
Morda je bil Mojzes.
Je to plima ali oseka? –Saj je vseeno.
To ni ožina, ne? –Ne.
Sploh veš, kje smo? –Vem!
Smo tam, kjer je pred nami morje, za nami pa vojska!
In kaj bomo zdaj? Vojska ali ne, odpočiti si moramo.
Zavedel sem jih.
Zapustil sem svojo družino.
Tebe sem razočaral.
Nisem to, kar sem mislil.
Kaj je?
Tok.
Močan je.
Tu moramo čez.
Takoj moramo čez!
Tu bomo prečkali. Tu bomo prečkali!
Pripravite se! Tu bomo prečkali!
Pojdita jim povedat! Pojdita!
Tvoj ukaz je kot udarec z egiptovskim bičem.
Nismo več sužnji. –Pa kljub temu niste svobodni.
Pozabili ste na Kanaan, deželo svojih prednikov.
Izkazali ste mi čast s svojim zaupanjem.
Zdaj vam jo izkazujem jaz s svojo vero.
Sledite mi in svobodni boste!
Ostanite in boste pogubljeni.
Ne bojte se!
Bog je z nami!
Pojdite! Pripravite se! –Pojdite!
Bog je z nami!
Povejte vsem! Tu bomo prečkali!
Čim hitreje pripravite svoje reči in se zberite v skupine.
Hitro!
Počasi!
Desno! Držite se stene!
Naprej!
Ničesar se ne bojte!
Brez skrbi! Varni boste!
Desno se držite!
Ramzes!
Ustavi!
Ustavi! Ustavi!
Pelji.
Naprej!
Gremo! Naprej!
Tam.
Jozue!
Aron!
Bežite!
Hitro!
Bežite na obalo!
Moše.
Proč moramo!
Ramzes!
Naprej! –Ramzes, stoj!
Obrnite se!
Kijan!
Pojdite.
Brat … –Pojdite! Ukazujem vam!
Pridi! Ne se bo ti uspelo vrniti!
Naprej!
Hitreje!
Sam sem.
Sedi.
Moja družina je nedaleč od tod.
Tvoja družina? –Moja druga družina. Žena, sin.
Morda bi ju lahko prepričal …
Morda bi se nam pridružila, toda mogoče …
Mogoče ni pametno. –Seveda bi morala z nami.
Dolga pot je pred nami. Marsikaj se lahko zgodi.
In morda nam ne bo uspelo.
Misliš, da ne bomo smeli ostati v Kanaanu? –Zanje bomo napadalci.
Ne bodo imeli izbire. Veliki smo kot pleme.
Veliki smo kot plemensko ljudstvo, kar me še bolj skrbi. –Zakaj?
Še sprašuješ pri toliko ljudeh?
Saj imamo vsi isti cilj. –Zdaj še.
In ko bomo nehali bežati?
Ramzes
Veliki.
Hvala.
Geršom.
Si naredila, kar si rekla? –Kaj pa sem rekla?
Da bi se odpovedala veri,
da bi me obdržala pri sebi.
Ne.
Še dobro.
Zdaj jo boš morda potrebovala bolj kot kdaj koli.
Kdo so vsi ti?
Moje ljudstvo.
Kdo te osrečuje?
Ti.
Kdo je najpomembnejši v tvojem življenju?
Ti.
Kdaj te bom zapustil?
Nikoli.
Smem nadaljevati?
Nadaljuj.
Kaj meniš o tem?
Če se ne bi strinjal, jih ne bi klesal.
Res je.
To sem opazil pri tebi. Ne strinjaš se vedno z mano.
Opazil sem, da tudi ti ne z mano.
Pa se vseeno pogovarjava.
Vendar se ne bova več dolgo.
Vodja lahko omahne,
kamen pa ostane.
Te zapovedi jih bodo vodile namesto tebe.
Če se ne strinjaš, odloži kladivo.
ZA MOJEGA BRATA TONYJA SCOTTA
Prevod: Miša Šavor