ИНТЕРСТЕЛАР
Баща ми беше фермер. Като всеки друг по онова време.
Не това беше първото му призвание, разбира се.
Според компютъра си твърде близо. - Всичко е под контрол.
Преминаваш протока.
Изключваме двигателите, Купър. - Чакай!
Изключваме ги. - Не, няма нужда!
Татко?
Извинявай, Мърф. Връщай се в леглото.
Помислих, че си призракът.
Няма призраци, миличка. - Дядо казва, че може да се появят.
Дядо ти го казва, защото скоро и той ще стане призрак. Връщай се в леглото.
Пак ли сънуваше катастрофата?
Връщай се в леглото си, Мърф.
Пшеницата вече беше измряла.
Заради главнята се наложи да я изгорим.
Поне имахме стотици декари царевица. Но най-вече имахме прах.
Не мога да го опиша. Прахта беше вечна.
Постоянно вятърът разнасяше пръст.
Носехме парчета чаршаф,
които слагахме на лицата си, за да не вдишваме много прах.
Винаги слагахме чиниите на обратно.
Всичко - чаши и чинии - стоеше на обратно.
Хайде, Мърф, размърдай се малко. - Среща в хамбара в 13 часа.
Урок по защита от хербициди. Ясно? - Тъй вярно.
Не на масата, Мърф.
Тате, можеш ли да поправиш това?
Какво си направила с модула ми? - Не бях аз.
Да позная. Бил е призракът. - Той го събори от рафта.
Събаря и книгите. - Няма призраци, глупачке.
Проверих. Нарича се полтъргайст. - Тате, кажи й.
Това не много научно, Мърф.
Ти каза, че е научно да кажеш какво не знаеш.
Хвана те. - Започни да ни пазиш вещите.
Куп.
Добре, Мърф. Да говорим научно.
Не ми казвай, че се страхуваш от призраци. Искам нещо повече.
Събери факти, анализирай ги,
обясни защо и как се случват и представи заключението си.
Става ли? - Става.
Добре.
Приятен ден в училище. - Чакай.
Има родителска среща. Родителска, не дядовска.
Успокой се, състезателю. Това не е прахова буря.
Нелсън си изгаря посевите. - Главня?
Това е последната реколта бамя. Завинаги.
Трябваше да засади царевица като нас.
Бъди любезен с г-ца Хенли. Няма си приятел.
Какво означава това? - Земята иска население.
Върши си работата, младеж. - Защо не си гледаш в паницата...
старче?
Добре, Мърф, включи на втора.
Добре... Трета?
Намери предавката, глупачке. - Млъквай, Том!
Какво направи, Мърф? - Нищо не е направила.
Спукахме гума. - Законът на Мърфи.
Млъкни! - Вземи резервната.
Това е резервната.
Вземи инструментите.
Как да залепя гумата тук?
Измисли как. Няма да съм винаги до теб да ти помагам.
Какво има, Мърф?
Защо сте ме нарекли на нещо лошо? - Не сме.
Законът на Мърфи?
Законът не гласи, че ще се случи нещо лошо.
Гласи, че това, което може да се случи, ще се случи.
Това ни звучеше добре.
Качвайте се.
Хайде, качвайте се. - Ами спуканата гума?
Да!
Безпилотен самолет на индийските ВВС. Панелите му ще захранят фермата.
Поеми волана, Том.
Давай!
Насочи го натам.
По-бързо, Том! Губим го. Насочи го право към него.
Почакайте... Почти успяхме.
Добре караш, Том.
Татко? - Почти го хванах. Не спирай.
Татко!
Том!
Каза ми да не спирам да карам.
Значи вече знам дали ще скочиш от скала, ако някой ти каже.
Загубихме го. - Не, не сме.
Искаш ли едно кръгче?
Да го приземим ей там - точно на брега на язовира.
Браво!
Колко ли е летял? - Контролът на полетите в Делхи
затвори като нашия - преди 10 години.
Летял е 10 години?
Защо е слязъл толкова ниско? - Не знам.
Слънцето му е изпържило мозъка или е търсил нещо.
Какво? - Дай ми плоската отвертка.
Може би е търсил някакъв сигнал... Не знам.
Какво ще направиш с него?
Ще му дам задача, полезна за обществото.
Като това да управлява комбайн. - Не може ли да го пуснем?
Не пречи на никого.
То трябва да се адаптира, Мърф. Както и ние.
Как става това? Ще дойдете ли? - Аз имам час.
Но тази разбойница ще чака.
Какво си направила? - Не го мисли.
Ще се ядосам ли? - Не и на мен.
Опитай се да не избухваш. - Спокойно. Ще се оправя.
Закъсняваш, Куп. - Спукахме гума.
И си се отбил в магазина за азиатски бойни самолети.
Не, това е наблюдателен безпилотен самолет.
Има превъзходни слънчеви панели. Индийски е.
Заповядай.
Получихме оценките на Том.
От него ще стане страхотен фермер. - Да, има усет за това.
Ами колеж?
Университетът има свит прием. Нямат пари.
Все още си плащам данъците.
Къде ми отиват парите? Нямаме армия.
Не отиват в университетите.
Бъди реалист. - Отказвате образование на сина ми?
Та той е на 15! - Оценките му не са достатъчно високи.
Колко е обиколката на талията ти? 83 на 81 към чатала?
Накъде биеш?
Мериш задника си с две числа, но мериш бъдещето на сина ми с една цифра?
Стига... Ти си добре образован
и си квалифициран пилот. - И инженер.
Да, но сега нямаме нужда от още инженери.
Нямаме недостиг на телевизори или самолети. Имаме недостиг на храна.
Светът има нужда от фермери. Добри фермери като теб и Том.
Необразовани фермери. - Ние сме поколението на бавачките.
Положението се подобрява. Някой ден внуците ти...
Приключихме ли?
Не. Г-ца Ханли иска да поговорите за Мърф.
Тя е чудесно и много умно дете. Но напоследък се въвлича в проблеми.
Тя донесе това в клас. Показа ни кацането на луната.
Това е един от старите ми учебници. Винаги е харесвала картинките.
Това е стар федерален учебник. Имаме нова коригирана версия.
Коригирана? - Тя обяснява, че мисиите "Аполо"
са измислени за да харчи СССР пари.
Не вярвате, че сме кацнали на Луната?
Мисля, че е брилянтна пропаганда, заради която руснаците
са наливали безумни пари в безсмислени неща като ракети.
Безсмислени?
Ако не искаме да повторим разхищението на 20-ти век,
трябва да учим децата за тази планета, а не за това как да я напуснат.
Една от безсмислените ви машини се нарича ЯМР.
Ако имахме една такава, лекарите щяха да открият кистата
в мозъка на жена ми, преди да умре, а не след това.
В такъв случай тя щеше да води този разговор, а не аз,
защото тя винаги е била... по-спокойната от двама ни.
Моите съболезнования, г-н Купър.
Но... Мърф се сби с няколко от съучениците си,
заради тази глупост с "Аполо".
Решихме да ви извикаме за консултация -
как смятате да поправите поведението й.
Ще ви кажа. Утре вечер има мач.
В момента тя е луда по бейзбол. Любимият й отбор играе.
Ще има сладки, газирани напитки...
Мисля да я заведа.
Как мина? - Временно те отстраниха.
Какво?
Купър!
Слушам те. - Комбайните ти полудяха съвсем.
Рестартирай ги. - Направих го. Ела ги погледни.
Един по един взеха да блуждаят из нивите.
Нещо им пречи на компаса.
Някакъв магнетизъм. Или нещо подобно.
Определената книга не е важна. Изследвам въпроса, както ти каза.
Преброих празните места. - Защо?
Ако призракът се опитва да комуникира. Пробвам с морзов код.
Морзов код? - Да. Тирета и точки...
Знам какво е морзов код. Не мисля, че призракът ти иска да общува.
Настроих всеки компас и GPS да се справи с аномалията.
Каква е тя? - Не знам.
Ако къщата лежи върху желязна руда, тракторите щяха да полудеят веднага.
Чух, че срещата в училището не минала добре.
Чул ли си? Сякаш сме забравили кои сме, Доналд.
Изследователи, пионери... Не бавачки.
Като дете имах чувството, че всеки ден измислят нещо ново.
Нова джаджа, нова идея... Всеки ден беше като Коледа.
Но шест милиарда души... Само си представи.
Всеки един от тях искаше да притежава всичко.
Този свят не е толкова лош.
Том ще се оправи, но твоето място не е тук.
Роден си 40 години по-рано или по-късно.
Дъщеря ми знаеше, Бог да я прости.
Децата ти също знаят. Мърф особено.
Някога гледахме към небето с въпроса:
Къде е мястото ни сред звездите?
Сега гледаме в краката си с тревогата имаме ли място в калта.
Купър, ти беше талантлив в област,
която сега не ти е от полза. Съжалявам.
Човек не очакваше земята, която го хранеше,
да се обърне срещу него и да го унищожи.
Беше април, ако не се лъжа... 15-ти април.
Беше 13:30 часа, когато това нещо се появи иззад хълма.
По наше време имаше истински играчи. Кои са тези клоуни сега?
По мое време хората бяха заети с война, а не с бейзбол.
Не е естествено да ям пуканки на мач. Искам хотдог.
В училище казват, че ще си като мен.
Това е чудесно. - Смяташ, че е чудесно?
Ти мразиш фермерството. Така каза дядо.
Така ли каза дядо ти? Важното е на теб дали ти харесва.
Харесвам работата ти. Харесвам фермата ни.
И ще си страхотен фермер.
Да си тръгваме.
Странна работа.
Банда, слагайте маските.
Том? Мърф? Готово?
Мърф, Том, затворихте ли прозорците?
Мърф!
Призракът!
Вземи си възглавницата. Ще спиш при Том.
Не е призрак.
Гравитация е.
Ще оставя Том и отивам в града.
Ще изчистите ли това? Щом свършите с молитвите.
Не е морзов код, а двоичен. Дебелата линия е едно, тънката е нула.
Координати.
Това е.
Не мога да изпусна това. - Дядо ти ще се върне след малко.
Не знаеш какво ще откриеш.
И точно затова не мога да те взема.
Мърф?
Дядо ти ще се върне след малко. Кажи му, че ще се обадя по радиото.
Небеса! Какво правиш?!
Смешно ли ти е?
Нямаше да си тук без мен.
Прави нещо полезно.
Мърф.
Мисля, че това е краят на пътя.
Не донесе ли клещи?
Браво на момичето.
Отстъпете от оградата! - Не стреляйте! Не съм въоръжен!
Дъщеря ми е в колата.
Не се страхувай.
НОРАД
Как намерихте това място? - Къде е дъщеря ми?
Мястото е отбелязано на картата ви. Откъде взехте координатите?
Къде е дъщеря ми?! - Не искам да ви приспивам. Седнете!
За пехотинец ли се смяташ? Вече няма пехотинци.
Едни тенекии като теб ми косят тревата.
Откъде взехте координатите? - Ако не те направя на косачка,
ще станеш добра прахосмукачка.
Не, няма.
ТАРС, отстъпи.
Рискувате с тези военни роботи.
Стари са, а управляващите им системи са непредсказуеми.
Това ни отдели правителството.
Коя сте вие? - Д-р Бранд.
Познавах един д-р Бранд - професор. - Защо мислите, че аз не съм?
Не беше такъв сладур.
Моля ви, д-р Бранд. Не знам какво е това.
Страхувам се за дъщеря си. Искам да е при мен.
Доведете ми я и ще ви кажа каквото искате.
Заведете момиченцето в контролната зала.
Дъщеря ви е добре. Много умно дете.
Майката сигурно е била умница.
Разбирам, че не искате гости.
Защо не ни пуснете през оградата и да си вървим у дома?
Не е толкова просто. - Напротив.
Не знам нищо за вас и за това място.
Не е така.
Татко!
Здравей, Купър.
Проф. Бранд?
Обяснете как намерихте това място.
Случайно. Тръгнахме да търсим метал за...
Това е най-добре пазената тайна в света.
Никой не се натъква на нея, нито си тръгва спокойно.
Купър, моля те. Съдействай на тези хора.
Трудно е за обяснение.
Взехме тези координати
чрез една аномалия. - Каква аномалия?
Не искам да я нарека свръхестествена, но не беше...
Бъдете конкретен, г-н Купър. Веднага!
Гравитация.
За каква гравитационна аномалия става дума?
Харесва ми, че се интересуваш от гравитацията, но...
ще отговорим, след като ни уверите...
Да ви уверим? - Да.
Че ще си тръгнем оттук, но не в някой багажник.
Не знаеш ли кои сме, Куп? - Не, професоре. Не знам.
Познавате баща ми - проф. Бранд. Ние сме от НАСА.
НАСА? - НАСА.
Същата НАСА, за която и ти летя.
Чух, че са ви затворили, защото се отказали
да бомбардирате от стратосферата умиращите от глад.
Когато осъзнаха, че убийствата
няма да решат проблемите в бъдеще, ни повикаха обратно. Тайно.
Защо тайно? - Обществото не би искало
да дава пари за космически изследвания. Не и когато няма храна.
Главнята взе пшеницата преди седем години.
Тази година е бамята. Сега остана само царевица.
Сега садим повече от всякога, но като картофите в Ирландия
и пшеницата тук в прахта,
и царевицата ще умре. Скоро.
Ще намерим изход, професоре. Както винаги.
Тласкани от непоклатимата вяра, че Земята принадлежи на нас.
Не е само наша. Но е наш дом.
Атмосферата на Земята се състои от 80 % азот.
А ние не дишаме азот.
Главнята диша азот и затова нашият въздух губи кислород.
Последните гладуващи ще са първите задушени.
Поколението на дъщеря ти
ще е последното население на Земята.
Мърф е уморена. Може ли да поспи в кабинета ми?
Да, благодаря.
Добре. Сега трябва да ми кажете какъв е планът ви да спасите света.
Нямаме намерение да го спасяваме, а да го напуснем.
Рейнджъри. Последната брънка
от универсалния ни кораб в орбита - "Ендюрънс".
Последната ни експедиция.
Изпратили сте хора да търсят нов дом?
Мисиите "Лазар". - Звучи свежо.
Лазар бил възкресен. - Да, но първо умрял.
В Слънчевата система няма планета за живот,
а най-близката звезда е на 1000 светлинни години.
Мисията е не просто обречена.
Къде сте ги изпратили - Купър,
не мога да ти кажа повече, ако не се съгласиш да пилотираш кораба.
Ти си най-добрият ни пилот. - Едва напуснах стратосферата.
Този екип не е напускал симулатора.
Трябва ни пилот, а ти си обучен за тази мисия.
Без да знам?
Допреди час не знаехте, че съм жив, и щяхте да излетите.
Нямахме избор. Но нещо те изпрати тук.
Те са избрали теб. - Кои те?
Колко дълго няма да ме има? - Не знам.
Години. - Имам деца, професоре.
Отиди в Космоса, за да ги спасиш.
Кои са "те"?
Започнахме да засичаме аномалии в гравитацията преди 50 години.
Предимно смущения в уредите ни в стратосферата.
Всъщност, и вие сте се сблъсквали с подобно смущение.
Да, в Протоците.
Когато се разбих, нещо смути уредите за управление.
Именно.
Но от всички аномалии
най-значимата е тази, близо до Сатурн -
нарушение на време-пространството.
Това "червеева дупка" ли е? - Появи се преди 48 години.
И до къде води? - До друга галактика.
Червеевите дупки не са естествени.
Някой я е поставил там. - "Те"?
Които и да са те, изглежда, че се грижат за нас.
Можем да пътуваме до други звезди през нея. Появи се точно, когато ни трябва.
Поставиха обитаеми светове на достижимо разстояние.
Сондажът ни показва, че са 12. - Пратили сте сонди?
Изпратихме хора преди 10 години.
Мисиите "Лазар".
12 възможни планети, 12 изстреляни рейнджъра
с най-смелите хора, живели някога.
Техният изключителен водач е д-р Ман.
Модулите могат да поддържа живот 2 години.
С хибернация могат да удължат времето до малко повече от десетилетие.
Мисията им е да оценят планетата
и ако тя има потенциал, да изпратят сигнал и да влязат в хибернация
в очакване да ги спасят. - Ако планетата им не е обещаваща?
Затова ги нарекохме смели.
Не може да посетите всичките 12 планети.
Не.
През дупката минава основна информация.
Всяка година приемаме прости цифрови сигнали,
по които се ориентираме. Една система е обещаваща.
Една система е доста висок залог.
Една система с три потенциални планети?
Залогът не е толкова висок.
Чакайте. Ако намерим нов дом...
какво ще стане тогава? - Тук идва високият залог.
Имаме план "А" и план "Б".
Забеляза ли нещо странно в стартовата камера?
Цялата сграда е като центрофуга.
Някакъв кораб? Космическа станция? - И двете - план "А".
Как ще я изстреляте?
Първите аномалии в гравитацията промениха всичко.
Изведнъж разбрахме, че е възможно да впрегнем силата на гравитацията.
Започнах да работя върху една теория,
и всички започнахме да строим станция. - Не сте завършили теорията си.
Затова има план "Б". Проблемът е в гравитацията.
Как да вземем достатъчно много хора?
Това е един начин - план "Б". Популационна бомба.
Над 5000 оплодени яйцеклетки с обща маса под 900 кг.
Как ще ги отгледате? - Имаме 10 инкубатора.
След това със сурогатно майчинство растежът ще се увеличи.
След 30 години ще имаме колония със стотици души.
Проблемът с колонизацията е в генното разнообразие.
С това решаваме проблема.
Ами хората тук? Ще ги зарежем ли?
Ще зарежем ли децата ми? - Затова план "А" е доста по-забавен.
Докъде сте стигнали? - Почти съм готов.
Искате от мен да заложа всичко на едно "почти"?
Искам да ми се довериш.
Намери ни нов дом.
А когато се върнеш,
аз вече ще съм решил проблема с гравитацията.
Имаш честната ми дума.
Махни се!
Мърф. - Върви!
Ако искаш да ни оставиш, върви си!
Този свят винаги ти е бил тесен, нали Куп?
Защото имам чувството, че съм роден да отида там?
И че това ми харесва?
Не, това не прави начинанието грешно. - Може би грешиш.
Не се доверявай на правилното дело, направено по грешна причина.
Основата е във въпроса "Защо". - Основата е здрава.
Ние, фермерите, всяка година сеем
и когато дъждът не дойде, си казваме "Нищо, догодина."
Следващата година няма да ни спаси, по-следващата също.
Този свят е съкровище, но отдавна ни намеква, че трябва да си ходим.
Човечеството е родено на Земята, но не му е писано да умре тук.
Том ще го приеме, но трябва да се сдобриш с Мърф.
Ще се сдобрим.
И не прави обещания, които знаеш, че са невъзможни.
Трябва да говорим, Мърф.
Да оправим това преди да замина.
Няма да оправяме нищо и ти ще останеш.
Когато вие с Том се родихте, майка ви ми каза нещо, което не разбрах.
Тя ми каза:
"Сега сме тук, за да бъдем в паметта на децата си."
Мисля, че сега разбирам какво е имала предвид.
Станеш ли родител, се превръщаш в призрак за бъдещето на детето си.
Ти каза, че няма призраци.
Така е, Мърф.
Погледни ме.
Сега не мога да бъда твоят призрак.
Трябва да съществувам.
Те избраха мен.
Те ме избраха, ти видя сама. Ти ме отведе при тях.
Точно затова не мога да те пусна!
Дешифрирах съобщението.
Една дума е - знаеш ли каква?
Мърф... - "СТОЙ".
Казва "СТОЙ", татко. - Мърф...
Не ми вярваш! Погледни книгите! Казват "СТОЙ".
Защо не ме слушаш?! Казва "СТОЙ"!
Ще се върна. - Кога?
Един часовник за теб и един за мен.
Когато съм в космоса в хибернация...
или... пътувам със скоростта на светлината...
или съм близо до черна дупка,
времето за мен ще е различно.
Ще тече доста по-бавно.
Когато се върна, ще сравним часовниците.
При нас времето ще е различно? - Да.
Когато се върна, с теб може да сме на една възраст.
Ти и аз.
Само си представи!
О, Мърф... - Нямаш представа кога ще се върнеш.
Нямаш никаква представа! - Мърф!
Не ме карай да си тръгвам така. Моля те, Мърф!
Не ме карай да си тръгвам така, Мърф!
Обичам те. Завинаги.
Чуваш ли? Винаги ще те обичам.
И ще се върна.
Ще се върна.
Как мина? - Добре.
Мина добре.
Обичам те, Том. - Лек път.
Погрижи се за това място, става ли? - Добре.
Може ли да ползвам колата ти? - Да ползваш своята кола?
Ще им кажа да я върнат.
Грижи се за децата ми, Доналд.
Запалване на главните двигатели. Отброяване до 10.
Татко!
Девет...
Осем... Седем...
Татко!
Шест... Пет... Запалване на главните двигатели.
Четири... Три...
Две... Едно...
Запалване на бустера.
Двигателите работят добре. Започване на въртенето.
Подгответе за отделяне на първата степен.
Първа фаза.
Първа фаза - приключена.
Всички добре ли са? Ще се съберат ли роби за колонията ми?
Настроиха го да има чувство за хумор, за да се впише в екипа.
Щял да ни успокоява. - Голям саркастичен робот.
Супер!
Имам лампа, която светва, когато се шегувам.
Ще помогне.
Ще се ориентираш по нея, когато те изхвърля от кораба.
Каква е настройката ти за хумор - 100 %.
Да я намалим на 75.
Втора фаза на отделяне.
Преминаваме на ръчен режим. - Ръчен режим.
Изключи подгреватели 1, 2 и 3. - Готово.
Поемам управлението. - Предавам ти управлението.
Проверка на системите.
Гориво в предните йонни ускорители 1, 2 и 3?
Сто процента.
Трудно е да оставиш всичко. Децата ми...
Баща ти... - Ще прекарваме доста време заедно.
Трябва да свикнем да си говорим. - И да не си говорим.
Просто съм откровена. - Няма нужда да си толкова откровена.
ТАРС, как си настроен за откровеност?
90 %. - 90 %?
Пълната откровеност не е най-безопасен или най-дипломатичен път
при общуване със същества с емоции. - Добре.
Ще се задоволим с 90 %, д-р Бранд.
Наближаваме "Ендюрънс". Ще го стигнем до 12 минути.
Добре. Поемам управлението.
Приближаваме порта на модула. 500 метра.
Ти си, Дойл.
Бавно и внимателно, Дойл. Бавно и внимателно.
Получава се. - Отведи ни до целта.
Скачване. - Скачени сме.
Браво. - Сложете скафандрите.
Добра работа.
Вратата няма захранване. Не, поправка.
Купър, би трябвало да имаш управление. - Имам.
Комуникацията с пръстеновидния модул работи.
Стартираме.
Готови ли сме за въртене? - Момент.
Здравей, КЕЙС. - Здравей, ТАРС.
Добре, готови сме.
Да започваме.
30 % максимално въртене.
Натоварване - 1g.
Как понасяте гравитацията?
Ромили, добре ли си? - Да.
Трябва ми минута.
Мисля, че носим драмамин. Ще го донеса.
Отивам до крио-леглата. - Бранд?
Да? - Донеси много.
Амелия, пази се.
Прати много поздрави на д-р Ман. - Добре, татко.
Траекторията ви е много добра. Имате две години път до Сатурн.
Ще ни трябва много драмамин.
Моля ви, грижете се за семейството ми.
Ще ви чакаме да се върнете.
Ще сме малко по-стари, по-мъдри, но все така щастливи да ви видим.
"Не си отивай кротко в тъмнината!
Пред здрача да беснее старостта!
Вий, вий срещу смъртта на светлината!
Мъдрецът, в края си приел съдбата
не смогнал с реч да освети нощта,
не си отива кротко в тъмнината.
Вий, вий срещу смъртта на светлината!
Ето ти хапчета.
Толкова сме сами... - Имаме един другиго.
Д-р Ман е по-зле. - Тях имам предвид.
Идеална планета и няма да намерим втора като нея.
Не. Не е като да си търсиш нов апартамент.
Човечеството ще се носи по течението.
Ще търси нов камък да положи глава, докато се мъчи да поеме дъх.
Трябва да намерим този камък,
а трите ни опции биха поддържали живот едва-едва.
Планетата на Лора Милър е първа. Лора е главният ни биолог.
Улф Едмъндс е тук. - Разкажи ми за него.
Той е експерт по физика на елементарните частици.
Имат ли семейства?
Не, нямат. Баща ми търсеше подобни хора.
Те знаеха какъв е шансът да видят човек отново.
Дано изненадаме и тримата. - А д-р Ман?
Той е невероятен. Сред нас е най-добрият.
Вдъхнови 11 души да го последват в най-самотното пътуване в историята -
учени, изследователи.
Това ми харесва - ще се изправим пред малки шансове,
пред смъртта, но не...
пред злото.
Не мислиш, че природата е зла?
Не. Тя е заплашителна, страшна. Но... не и зла.
Лъвът от злина ли разкъсва газелата на парчета?
Значи носим само собствения си товар?
Да. Този екипаж е каймакът на човечеството.
Дори и аз ли? - Съгласихме се на 90 %.
Ясно.
Не ставай. - Идвам след секунда.
Помни, че само си дишаш въздуха.
ТАРС, да преговорим пак курса.
8 месеца до Марс, после гравитационна маневра
и за 14 месеца стигаме Сатурн. Няма промяна.
Искам да те питам нещо...
за д-р Бранд и Едмъндс. - Защо шептиш? Не те чуват.
Д-р Бранд и Едмъндс - близки ли са? - Няма как да знам.
90 % "не знам" или 10 % "не знам"?
Имам и настройка за дискретност.
Няма да си добър в покера.
Здравейте, хора. Татко ще ляга за дългия сън.
Исках да сте в течение.
Оттук Земята изглежда чудесно.
Прахта не се вижда.
Надявам се да сте много добре.
Ще чуете това. Проф. Бранд ме увери, че ще ви предаде съобщението.
Обичам ви!
Той ли е? - Не мисля, Мърф.
Вие сигурно сте Доналд.
Здравей, Мърф. - Защо караш колата на татко?
Помоли ме да я докарам на брат ти.
Баща ви ви праща съобщение.
Още му се сърди, че тръгна.
Ако напишете съобщения, ще ги изпратя до Купър.
Мърф е силна искра.
Може би трябва да разпаля огъня.
Тя вече прави учителите си на глупаци,
явно е и ваш ред.
Къде са те? - На път за Марс.
При следващото съобщение на Купър ще са до Сатурн.
Искат да се явя отново на изпит по патология по растенията.
Гадно е, но мога да уча висше агроинженерство година по-рано.
Трябва да вървя, тате. Дано всичко при теб да е добре.
Съжалявам, Куп. Помолих Мърф да те поздрави,
но тя е твърдоглава като баща си.
Ще пробвам следващия път.
Добре ли си, Ром?
Подлудява ме, Купър.
Това.
Милиметри алуминий ни делят от нищото -
милиони километри нищо, в което ще умрем за секунди.
Знаеш ли, че най-добрите ветроходци в света
не могат да плуват? Ако паднат зад борда, край с тях.
Ние сме изследователи.
Това е нашата лодка. Това тук.
Това ли е предаващата сонда? - В орбита е на червеевата дупка.
Тук е червеевата дупка - при всяко завъртане около нея
получаваме образ от другата галактика.
Като да завъртиш перископ. - Точно.
Значи имаме ясна представа какво ще намерим отвъд?
Откъм навигация - да.
Момчета, ще приближим дупката след три часа.
Куп, можем ли да спрем въртенето?
Защо? - Достатъчно близо сме да я видим.
Ето я! Ето я червеевата дупка!
Ром, изхвърли се леко. Това е сфера.
Разбира се, че е сфера. Ти мислеше, че е просто дупка?
Не. Просто илюстрациите, които съм виждал...
Сега ще ти обясня как работи дупката.
Да речем, че искаш да отидеш от тук до там.
Но разстоянието е твърде голямо.
Дупката огъва пространството ето така
и ти минаваш напряко през друго измерение.
Та, когато...
триизмерното пространство
се превърне в двуизмерно, каквото е в червеевата дупка,
имаме кръг. Как изглежда триизмерният кръг?
Като сфера. - Да. Сферична дупка.
Кой е поставил дупката? На кого да благодарим?
Няма да благодаря на никого, докато не се върнем живи.
Дойл, ще ми дадеш ли някакъв акъл?
Никой не знае какво е пътуването.
Останалите са преминали, нали?
Поне някои от тях.
Готови ли сте да се сбогувате със Слънчевата система?
С галактиката ни?
Влизаме.
Минаваме през висшето измерение. Управлението няма да работи.
Пространството тук е различно. Можете само да наблюдавате.
Какво е това?
Мисля, че са те. - Изкривено време-пространство?
Недей!
Какво беше това?
Първото ни ръкостискане.
Ние...
Пристигнахме.
Получихме изгубените данни. - Как?
Тукашният приемник ги е получил. Основна информация, няма изненади.
Имаме зелена светлина за планетите на Милър и д-р Ман.
Едмъндс не предава от три години. - Техническа повреда?
Може би. Давал е зелена светлина, преди да спре.
Планетата на Милър изглежда наред. Приближаваме я.
Има едно усложнение.
По-близо е до Гаргантюа, отколкото си мислехме.
Гаргантюа? - Това е черната дупка.
Планетите на Милър и Ман са до нея. - И тази на Милър е на хоризонта?
Точно така.
Там ще сме опасно близо до Гаргантюа и силното й гравитационно поле.
Мога да заобиколя дупката и да намалим...
Не... Проблемът е във времето. Гравитацията ще го забави...
драстично. - Колко зле?
Всеки час на планетата на Милър се равнява
на седем години на Земята.
Господи!
Е, това е относителността в действие.
Не може да кацнем там без... - Купър.
Имаме задача. - Да, имаме задача.
Според план "А" търсим нов дом на хората, които са живи в момента.
Мислиш само за семейството си.
Мисля за своето и за милиони други семейства.
Няма смисъл от план "А", ако няма хора на Земята, когато сме готови с него.
Не е вярно. Затова има план "Б".
Да! Купър е прав. Времето е ресурс,
подобно на кислорода. Ако кацнем там, ще си похабим времето.
Вижте. Д-р Ман е изпратил обещаващи данни,
но ще го стигнем след месеци. Едмъндс е още по-далеч.
Данните от Милър са малко, но много добри.
Има вода, органичен живот. - Не се намират всеки ден.
Помислете колко ресурс ще похабим, за да се върнем обратно тук.
Ромили.
Колко далеч трябва да сме от Милър, за да тече времето нормално?
Близо до роговата точка. - Което е тук, до планетата на Милър.
Добре.
Това е Гаргантюа. Това е планетата на Милър.
Вместо "Ендюрънс" да е в орбита около планетата на Милър
и да пестим гориво, но да хабим време,
заставаме на широка орбита около Гаргантюа, паралелно с планетата,
извън изкривеното време - тук.
Слизаме с рейнджър, взимаме Милър, връщаме се, анализираме данните.
Ще изхабим гориво, но ще спестим много време.
Става. - Добро е.
Там няма да има шеги и закачки,
така че ТАРС остава тук.
КЕЙС идва с мен. Който иска остава тук.
Ако са няколко години, ще ги използвам за изучаване на гравитацията.
Данните ще помогнат на проф. Бранд.
ТАРС, предложи орбита около Гаргантюа, без да хабим гориво.
Да сме в обсега на планетата на Милър.
Няма да ви оставя там долу, д-р Бранд.
КЕЙС, готов ли си? - Да.
Не си много разговорлив. - ТАРС ме компенсира.
Откачваме се.
Ромили, отчиташ ли силите?
Не е за вярване.
Сърцето на мрака - буквално.
Ако можехме да видим свилата се вътре звезда,
щяхме да разберем гравитацията.
Не виждаме нищо?
Нищо не излиза от хоризонта, дори светлината.
Отговорите са там, но не ги виждаме.
Ето я планетата на Милър.
Чао, рейнджър.
Навлизаме твърде бързо. Не трябва ли да намалим тягата?
Не. Ще използвам аеродинамичната форма на рейнджъра да спестя гориво.
Въздушно спиране? - Нали искаме бързо спускане?
Всъщност, искаме да слезем цели. - Дръжте се.
Бранд, Дойл, пригответе се.
По-бавно! - КЕЙС, не се меси!
Разбих се, някога заради една машина.
Внимавай! - Внимание и безразсъдство - убиват!
Много бързаме! - Спокойно.
Да спра ли вибрациите на щурвала? - Не. Искам да усещам въздуха.
Кацаме.
Има само вода.
Основата на живота.
1200 метра. - Засякохме ли радиомаяка?
Да. Можеш ли да маневрираш? - Трябва да намаля скоростта.
Ще завъртя няколко пъти. Дръжте се!
700.
Чакай сигнала ми, КЕЙС.
500 метра.
Запали!
Много нежно кацане. - Не е нежно.
Но е много ефикасно.
Чакате ли нещо? Вървете!
Давай, давай, давай!
Един час тук е седем години. Оползотворете всяка минута!
Насам.
Около 200 метра.
Гравитацията е убийствена.
Май доста си бил в космоса, а?
130 % от гравитацията на Земята. - Хайде, де!
Тук няма нищо. - Това е мястото.
Ако сигналът идва оттук...
Радиомаякът й.
Отломки. Къде са останалите?
В посока на планините.
Това не са планини.
Това са вълни. - Какво...?
Мамка му!
Една се отдалечава от нас.
Трябва ни компютъра й.
Бранд, Дойл, веднага в рейнджъра! - Няма да тръгнем без нейните данни!
Връщайте се! Няма време! Втората вълна ни приближава.
По средата на вълнение сме!
Намерих го! - Връщай се в рейнджъра веднага!
Бранд, връщай се!
Купър, няма да успея! Излитайте!
КЕЙС, доведи я.
Вървете! - Ставай, Бранд!
Давай, давай!
Няма да успея! - Ще успееш. Ще успееш!
КЕЙС я взе! Дойл, връщай се!
Хайде!
Към люка!
Дай, дай! Влизай!
Поемам ръчен контрол над люка!
Купър, недей!
Купър!
Двигателите са наводнени. Изключвам ги!
Мамка му!
КЕЙС, какъв е проблемът? - Проникнала е вода. Нека изсъхнат.
Проклятие! - Казах ви!
А аз ти казах да се довлечеш! - Защо не тръгнахте?!
Само един от нас мислеше за мисията. - Ти мислиш само как да се прибереш!
Опитвах се да взема правилно решение! - Кажи го на Дойл.
КЕЙС, колко време им трябва? - От 45 до 60 минути.
Основата на живота, а?
Колко време всъщност ще сме тук? - Много.
Десетилетия.
Какво е станало? - Ако се съди по отломките,
малко след като е кацнала, е била разбита от вълна.
Как са останали тук след всичките тези години?
Заради разликата във времето.
Според времето на тази планета, тя е кацнала преди няколко часа...
Вероятно е умряла преди минути.
Получените данни са началната свръзка, повторена отново и отново.
Не сме подготвени за това.
Вие, зубърчета, се оправяте в дивото колкото бойскаут.
С мозък стигнахме по-далеч от всички други.
Не достатъчно далеч! Сега стоим тук,
докато на Земята не остава никой.
И аз като теб броя всяка минута, Купър.
Има ли някаква възможност по някакъв начин
да влезем в черна дупка, например, и да се върнем назад с години?
Не ми клати глава! - Да, времето е относително.
Може да го разпъваш и съкращаваш, но...
времето не върви назад. Не може!
Само гравитацията, както и времето, може да пътува през измеренията.
Добре.
Съществата, които ни доведоха тук, общуват с нас чрез гравитация, нали?
Може ли да ни говорят от бъдещето? - Може би.
Добре, щом те могат...
Те съществуват в пет измерения.
За тях времето може да е още едно физическо измерение.
За тях миналото може да е като каньон, в който да влязат,
а бъдещето - планина, която да изкачат, но не и за нас.
Купър, вината е моя. Съжалявам.
Но ти знаеше за относителността.
Бранд.
Дъщеря ми е на десет години.
Не можех да й преподам теориите на Айнщайн.
И не й каза, че отиваш да спасиш света?
Не.
Станеш ли родител, едно нещо ти става ясно веднага -
трябва децата ти да се чувстват в безопасност.
А това изключва да кажеш на дъщеричката си, че светът загива.
Купър.
Как са двигателите? - Още минута.
Нямаме толкова време. Сложи си скафандъра!
Бранд, ти ще си помощник-пилот. КЕЙС, пусни кислорода през ускорителите.
Палим ги. - Да.
Готова. - Пускам кислорода.
Стартирам двигателите!
Здравей, Ром.
Чаках ви с години.
Колко години?
Към днешна дата трябва да са... - 23 години, 4 месеца и 8 дни.
Дойл?
Мислех, че съм готова... Добре знам теорията...
Реалността е съвсем различна.
А Милър?
Нищо не ни чака тук.
Защо не си спал в крио-сън?
Спах няколко пъти.
Спрях да вярвам, че ще се върнете. Не исках да прекарам живота си в сън.
Научих каквото мога от черната дупка.
Но не можах да го изпратя на баща ти. Приемаме, но не можем да изпращаме.
Жив ли е? - Да.
Да?
Имаме много съобщения, дошли през годините.
Купър.
Пускане на съобщенията отпреди 23 години.
Пусни от началото.
Здрасти, тате.
Рекох да те поздравя.
Завърших втори в училище.
Г-ца Карлин вечно ми пише четворки
и това ми сваля успеха, но и да си втори не е зле.
Дядо дойде на завършването ми.
Тате, срещнах друго момиче.
Мисля, че тя е жената на живота ми.
Казва се Лоис. Ето я на снимка.
Мърфи открадна колата на дядо.
Блъсна я, но поне е жива и здрава.
Здрасти, тате. Виж!
Стана дядо.
Казва се Джеси.
Исках да го кръстим Куп, но Лоис каза, че така ще се казва следващото.
А Доналд каза, че името му така или иначе ще се помни вечно.
Кажи чао на дядо.
Чао, дядо!
Извинявай, че не съм пращал нищо от доста време.
Просто... Всичко това с Джеси...
Дядо почина миналата седмица.
Погребахме го в нивите на север до мама...
и до Джеси.
Там щяхме да погребем и теб някой ден...
ако се беше върнал.
Мърф дойде на погребението.
Не се виждаме често с нея, но все пак дойде.
Знам, че не слушаш това.
Всички тези съобщения...
се носят някъде из тъмнината.
Лоис казва...
че трябва да се откажа от теб.
Ами...
Ето...
Отказвам се.
Не знам къде си, тате.
Надявам се да си в мир със себе си.
Сбогом.
Здравей, тате.
Здравей, Мърф. - Мръсен тъпанар..
Не записвах съобщенията ти,
дори и при връзка с теб, защото ти бях бясна, че ни напусна.
Когато изгубихме връзка с теб,
реших, че трябва да живея с това си решение. Така и направих.
Но днес е рожденият ми ден.
И този рожден ден е специален, защото ти ми каза...
Каза ми, че когато се върнеш, може да сме на една възраст.
Днес ставам на възрастта, на която ти беше, когато ни напусна.
Така че е подходящо време да се върнеш!
Не исках да ти се натрапвам, но никога не съм те виждал тук.
Никога преди не съм била тук.
Говоря на Амелия. Постоянно.
Помага ми.
Радвам се, че и ти започна. - Не съм.
Просто исках да споделя нещо.
Все още са там. - Знам.
Има толкова много причини да нямаме връзка с тях.
Знам, професоре.
Не знам от кое се страхувам повече.
Че няма да се върнат, или...
ще се върнат и ще видят, че сме се провалили.
Нека успеем, тогава.
Е...
Да погледнем пак четвъртата итерация от друг ъгъл.
Извинете, професоре, но опитахме стотици пъти.
Трябва да сработи само веднъж, Мърф.
Хората затягат болтове, а можеше да изстрелват куршуми.
Свършихме добра работа за света,
без значение дали ще реша уравнението, преди да гушна букета.
Не бъдете мрачен. - Не се страхувам от смъртта.
Аз съм стар физик.
Страхувам се от времето.
Времето.
Страхувате се от времето.
Решаваме уравнението с години, но не променяме виждането си за времето.
Това означава, че всяка итерация е опит да докаже доказателството си.
Повторение без смисъл.
Мърф, нима наричаш работата на живота ми безсмислена?
Не, казвам, че се опитвате
да я завършите с две ръце, вързани зад гърба ви.
Не разбирам защо.
Вече съм стар, Мърф.
Да поговорим по въпроса друг път?
Искам да поговоря с дъщеря ми.
Влизайки в дебрите на вселената,
трябва да осъзнаем реалността на междузвездното пътуване.
Не трябва да се ограничаваме с краткостта на живота си.
Трябва да разсъждаваме не като отделни личности, а като човешки род.
Не си отивай кротко в тъмнината!
ТАРС е държал Ендюрънс точно на място, но пътуването ни отне много години.
Нямаме гориво за да посетим и двете планети,
затова трябва да изберем.
Как?
И двете са доста обещаващи.
Данните на Едмъндс са по-добри, но д-р Ман все още предава.
Няма причина да мислим, че при Едмъндс нещата са зле.
Планетата му поддържа живот. - Както и тази на Ман.
Купър, това е моята област.
И... вярвам, че Едмъндс е по-добрият вариант.
Защо? - Заради Гаргантюа.
Виж планетата на Милър. Има въглеводороди и органични форми,
но няма живот, стерилна е.
Същото ще е при Ман. - Заради черната дупка?
Законът на Мърфи. Щом може, то се случва.
Случайността гради еволюцията,
но около черна дупка не се случва нищо.
Астероиди и комети така и не те достигат.
Да погледнем по-мащабно.
Ти каза, че д-р Ман бил...
най-добрият сред нас. - Той е удивителен.
Тук сме заради него. - Ето го него - на планета,
от която ни праща ясното съобщение да отидем при него.
Така е,
но данните на Едмъндс са по-обещаващи.
Да гласуваме. - Тогава трябва да знаеш нещо.
Бранд, той има право да знае.
Това няма нищо общо. - Кое?
Тя е влюбена в Улф Едмъндс. - Вярно ли е?
Да.
И това ме кара да следвам сърцето си.
Прекалено дълго опитваме решения чрез теории.
Ти си учен, Бранд. - Чуй ме.
Любовта не е нещо, което ние сме изобретили,
тя е наблюдаема и могъща.
Това означава нещо. - Да, любовта има социална роля -
връзки с хората, отглеждане на деца. - Обичаме починалите -
къде е социалната роля на това? - Никъде.
Може би означава нещо повече, нещо...
все още неразбираемо.
Може би е някакво доказателство
или артефакт от висше измерение, което не можем да наблюдаваме.
Поех из вселената заради човек,
който не съм виждала от години, и който може би е мъртъв.
Единствено любовта,
може да наруши границите на времето и пространството.
Може би трябва да се доверим на това, макар и да не го разбираме все още.
Добре, Купър.
Да!
Вероятността да видя Улф, макар да е нищожна, ме радва.
Това не означава, че греша.
Честно казано, Амелия,
може би значи точно това.
ТАРС, начертай курс към планетата на д-р Ман.
Пак ще загубим една трета. Догодина...
Ще взема земята на Нелсън и ще компенсирам.
Какво стана с Нелсън?
Мърф, още суфле?
Не, мерси, беше много вкусно.
Довърши си яденето, Куп.
Ще останеш ли за нощта? Не сме пипали стаята ти.
Трябва да вървя. - Шевната машина е там...
Трябва да...
Твърде много спомени има там. - Имаме цяр за това.
Прах.
Лоис, имам един приятел, който може да му прегледа дробовете.
Съжалявам. - Обективен си.
Или ме наказваш за гафа на планетата на Милър.
Не, това не беше лично решение.
Ако грешиш, ще се изправиш пред твърде лично решение.
Сметките ти за гориво включват завръщане у дома.
Ако планетата на Ман не стане се връщаме,
или отиваме при Едмъндс с план "Б".
Нова човешка колония ще ни спаси от изчезване.
Ще трябва да избираме между децата си и бъдещето на човешката раса.
Вярвам, че и тогава ще бъдеш обективен.
Пита за вас, откакто го приехме. Опитвахме се да се свържем с вас.
Мърф? - Тук съм, професоре.
Мисля, че предадох всички ви.
Не. Заради вас сме чак тук. Близо сме.
Ще довърша това, което започнахте. - Милата Мърф...
Ти имаше вяра.
През...
през всичките тези години...
аз... аз исках от теб да имаш вяра.
Исках да вярваш...
че баща ти...
ще се върне.
Вярвам, професоре.
Прости ми, Мърф. - Няма за какво да ви прощавам.
Излъгах, Мърф.
Излъгах те.
Никога не е имало идея...
баща ти да се върне.
Няма как да ни се помогне.
Ами план "А"? Всичко това?
А всичките тези хора? Ами уравнението?
Баща ми знаеше ли?
Той изостави ли ме?
"Не си...
отивай...
нежно..."
Не...
Не!
Не може да ни изоставите. Не!
Д-р Бранд, баща ви почина днес.
Не усети болка. Беше в мир със себе си.
Моите съболезнования.
Бранд, ти знаеше ли?
Казал ти е, нали?
Знаела ли си?
Че всичко това е театър.
Изоставихте ни тук.
Да се издушим.
Да умрем от глад.
Замръзнал облак.
Д-р Ман - 04
Всичко е наред.
Молете се никога да не узнаете
колко е прекрасно да видиш най-сетне друго лице.
По начало не таях много надежда. След толкова време нямах никаква.
Припасите ми се изчерпаха.
Когато за последно влязох в крио-сън, не настроих дата за събуждане.
Вие буквално ме възкресихте.
Лазар.
Ами останалите? - Вие сте единственият, сър.
Засега, може би
Не. Към момента има малка вероятност да спасим някой друг.
Д-р Ман. Разкажете ни за планетата си.
За нашата планета, както се надяваме.
Планетата ни е студена и сурова,
но е неоспоримо красива.
Дните са дълги 67 часа и са студени.
Нощите се състоят от доста по-студени 67 часа.
Гравитацията е доста приятна - на 80 % от земната.
Където кацнах, водата е алкална,
а въздухът е с амоняк, не се диша спокойно.
Но долу на повърхността... Да, има повърхност.
Хлорът се разсейва, а амонякът отстъпва на кристални въглеводороди.
Има въздух, годен за органични форми.
Може да го диша и фауна.
Може и да не сме сами тук. - Тези данни са от повърхността?
През годините пуснах няколко сонди.
Колко надалеч изследвахте? - Бяха няколко експедиции,
но нямах кислород и се наложи КИПП да ходи най-много.
Какво му се е случило? - Скапа се.
Първите органични форми прие за амониеви кристали.
Мъчих се още малко с него, но след това го разглобих.
Взех батерията му за базата.
Като го изключих, познах самотата. - Да го погледна ли?
Не, трябва да го погледне човек.
Д-р Бранд, КЕЙС ви праща съобщение от комуникационната станция.
Добре, ще го чуя. Извинете.
Д-р Бранд, баща ви почина днес.
Не усети болка...
Беше в мир със себе си...
Моите съболезнования.
Това Мърф ли е? Тя е... пораснала...
Бранд, ти знаеше ли?
Казал ти е, нали?
Знаела ли си?
Че всичко това е театър. Изоставихте ни тук.
Да се издушим..
Да умрем от глад.
Баща ми знаеше ли?
Татко?
Искам да знам...
наистина ли ме остави да умра тук?
Искам да знам!
Купър...
Баща ми отдаде целия си живот на план "А".
Нямам представа за какво говори тя.
Аз имам.
Никога не се е надявал да спаси хората на Земята?
Не.
Но от 40 години той се опитва да реши уравнението с гравитацията.
Амелия, той реши уравнението правилно, преди да тръгна.
Защо не го е приложил? - То не съгласува
относителността с квантовата механика. Иска още.
Още какво? - Още данни.
Трябва да погледнеш в черна дупка. Няма гола сингулярност.
Ромили, това вярно ли е?
Ако черната дупка е мида, сингулярността е перлата й.
Гравитацията е толкова силна, че крие сингулярността зад хоризонта.
Нали е черна дупка.
Добре... Ако погледнем отвъд хоризонта?
Не можем. - Някои неща не можем да научим.
Баща ти трябваше да намери друг начин да спаси човечеството.
План "Б" - колония. - Защо не е казал на никого?
Защо го е крил? - Трудно е да накараш хората
да работят, за да спасят човечеството, но не себе си... или децата си.
Глупости! - Тук си, защото искаш да ги спасиш.
Еволюцията не пресича тази бариера.
Можем да обичаме себеотрицателно близките си,
но любовта ни остава само в полезрението ни.
Но тази лъжа?
Чудовищната лъжа?
Непростима.
Той знаеше това.
Беше готов да унищожи човека у себе си,
за да спаси вида - огромна саможертва. - Не!
Не! Огромната жертва се прави от хората на Земята, заплашени от смърт!
С безумна арогантност той е решил, че задачата да ги спасим е обречена!
Съжалявам, Купър, но задачата е наистина обречена.
Не...
Ние сме бъдещето.
Купър, какво да направя?
Пусни ме да си ида.
Абсолютно ли си сигурна?
Решил е уравнението преди години.
И е безполезно? - Не, но дава половината отговор.
Добре. Как ще намериш другата половина?
В Космоса - в черната дупка. Но тук на Земята...
Не съм сигурна, че мога.
Събират си багажа и си тръгват.
Какво искат да намерят?
Шанс да оцелеят.
Проклятие!
Мърф, хората нямат ли право да знаят?
Паниката няма да помогне. Трябва да продължим работа.
Това е като манипулацията на Бранд...
Бранд се отказа от нас, аз продължавам работа.
Е, имаш ли идея?
Имам едно чувство...
Разказах ти за призрака.
Татко мислеше, че го наричам призрак, защото се страхувам.
Но не съм се страхувала от него.
Наричах го призрак, защото имах чувството...
че е като човек.
Човек, който се опитва да ми каже нещо.
Ако тук на Земята има отговор,
той е там - в моята стая. И аз трябва да го открия.
Нямаме много време.
А резервните филтри за въздух? - Остави ги. Ще пътувам в крио-сън.
Куп! Имам предложение за връщането ти.
Да го чуем. - Отиди до черната дупка.
Прибирам се вкъщи, Ром. - Знам.
Няма да ти отнеме много време. Ще помогнеш на хората от Земята.
Казвай. - Гаргантюа е стара черна дупка.
Това е въртяща се "лека" сингулярност.
Лека? - Не толкова.
Но гравитацията се мени рязко и бързо минаващ през хоризонта обект
може да оцелее. Сонда.
А след като премине? - Отвъд хоризонта всичко е мистерия.
Може да има начин
сондата да пресметне смяната и да изпрати данните.
Ако той може да предава пулсиращата енергия...
Откога сондата стана "той", професоре?
ТАРС е очевидният избор.
Казал съм му какво търсим. - Искам стария оптотрансмитер на КИПП.
И ще го направиш за нас? - Не плачи, а си спомни,
че задачата на робота е да изпълнява. - Лампичката ти не свети.
Не се шегувам!
ТАРС ще вземе някои компоненти от КИПП.
Не искам да засегне архивите му. - Ще наблюдавам ТАРС.
Добре. - Да намерим площадки за кацане.
Една за Бранд и две за хабитата.
Модулите се местят трудно на земята. - Ще те заведа до местата,
но времето се мени. Да изчакаме.
КЕЙС ще се върне с останалото.
Трябва да обезопасим площадките преди залез.
Тези силни ветрове обикновено спират бързо.
Добре.
Имаш предавател? - Имам.
Зареден? - Да.
След мен.
ТАРС, след 72 часа, ясно? - Разбрано.
Бранд ми каза защо смяташ, че трябва да се върнеш.
Няма да е професионално, ако не отбележа,
че в нашето начинание тук един инженер не е излишен.
Намали, състезателю.
Безопасността е на първо място, КЕЙС. - Така е, Купър.
Д-р Ман, за мен е чест да съм част от това.
Но щом установим базовия лагер и приземим модулите,
задачата ми ще е изпълнена и ще се прибирам.
Имаш близки хора.
Макар аз да нямам близки хора, открих,
че копнежът да си с други хора е удивителен.
Тази емоция...
е в основата на онова, което ни прави хора.
Тя трябва да се взима насериозно.
Откога кашля така? - От известно време.
Мама ми дава да си играя тук. Не съм ти пипал нещата.
На Мърф
Карай полека.
Знаеш ли защо не можехме да изпратим тук машини?
Машината не импровизира, защото не може да й заложиш страх от смъртта.
Това е инстинктът ни за самосъхранение и изворът на вдъхновение.
Ти, например.
Ти си баща с инстинкт за съхранение не само на себе си, но и на децата си.
Какво ни казва науката, че виждаме, преди да умрем?
Децата си. Лицата на децата си.
В сетния ти час умът ти казва да направиш още един опит да оцелееш
заради децата си.
Ти трябва да си Куп. Седни тук, моля те.
Зле е. Не бива да остават тук. Разбра ли?
ТАРС, защо се бавиш толкова? - Трудно ми е да стартирам системата.
Не разбирам.
Смешно е.
Напуснах Земята
с мисълта, че съм готов да умра.
Но истината е...
че никога не бях обмислял възможността моята планета да е златната ябълка.
Нищо не става така, както искаме. - Да вървим.
Приятел, искам да си поемеш дълбоко въздух.
Какво става?
Какво правиш? - Съжалявам!
Не мога да те пусна да си тръгнеш. Корабът ще ни трябва за мисията,
когато другите открият истината за това място.
Тук не е годно за живот. Съжалявам!
Не бива да оставате тук. - Тръгвайте си.
Нека ти изясня нещо. Поел си задължение към...
Куп, събери нещата на леля си.
Татко не те възпита да си глупав! - Дядо ме възпита,
а той е погребан редом до мама и Джеси.
Изпращал си фалшиви данни?
Да.
Има ли повърхност отдолу? - Не.
Опитах се да изпълня дълга си. Но разбрах,
че това не е точната планета.
С години се борех с изкушението,
но знаех,
че само ако натисна един бутон,
някой ще дойде да ме спаси.
Мръсен страхливец! - Да!
Да.
Стой тук, щом искаш,
но поне пусни семейството си.
И да живеем под земята? С теб? Да се молим тате да ни спаси?
Татко няма да се върне. Никога! Всичко зависи от мен.
Ще спасиш всички? Защото татко не успя?
Той дори не се опита! Той просто ни изостави!
Той ни остави тук да умрем. - Никой няма да идва с теб.
Ще чакаш и следващото ти дете да умре, така ли?
Махай се оттук
и никога не се връщай.
Всичко това е твое.
Престани!
Не. Не!
Има 50 процента шанс да убиеш и себе си!
Не съм имал по-добри шансове от години!
Не ме съди строго, Купър.
Не си преживял моето изпитание.
Малцина са го преживявали.
Направи всичко по силите си.
Усещаш го, нали?
Инстинктът за самосъхранение.
Беше моят стимул.
И на всички ни. Този стимул ще ни спаси.
Аз искам да спася всички ни. В твоя чест, Купър.
Съжалявам, не мога да гледам как минаваш през това.
Мислех, че ще мога, но грешах.
Тук съм, Купър. За теб.
Слушай гласа ми, Купър.
Тук съм.
Не си сам.
Виждаш ли децата си?
Всичко е наред.
Те са при теб.
Проф. Бранд рецитира ли ти любимото си стихотворение?
Помниш ли го?
"Не си отивай кротко в тъмнината.
Пред здрача...
ще беснее старостта!
Вий, вий срещу смъртта на светлината!
Помощ!
Купър?
КЕЙС!
Нямам въздух!
Амонякът...
Купър, идваме! КЕЙС!
Открих го. - Тръгвай!
Излитам!
Купър, идваме! Не говори!
Дишай възможно най-малко. Почти стигнахме.
Има код за сигурност, който трябва да се отключи от човек.
На ваше разположение.
Опитай се да не вдишваш.
Идваме! Хайде, КЕЙС!
По-бързо! КЕЙС, давай по-бързо!
Купър!
Дръж се! Хайде!
Видях го!
Завий надясно!
Купър! Тук съм!
Дишай!
Докарай цистерните!
Тези данни са безсмислени.
Съжалявам. - Какво?
Ман е лъгал!
Ромили!
Ромили, приемаш ли? Ромили!
Отстъпете!
Ромили... - Ромили! Чуваш ли ме?
Стой да пазиш.
Лоис!
Нали щяхме да внимаваме? - Безопасността е най-важна.
Ромили, чуваш ли ме? Говори Бранд.
Ромили! - Д-р Бранд, Купър. Имало е експлозия.
В отделението на д-р Ман.
Това е ТАРС! На 10 часа!
Кажи ми, когато ТАРС се качи.
Ромили не оцеля.
Не можах да го спася. - ТАРС влезе.
Поемам. Засичаш ли рейнджъра? - Излиза от орбита.
Мъртви сме, ако той поеме контрол над "Ендюрънс".
Мислиш, че ще ни остави тук? - Той ни изоставя в момента.
Слез долу и чакай до колата.
Хайде. Отзад.
Качете се отзад! Бързо!
Д-р Ман, отговори!
Не знае как да се скачи. - Автопилотът знае.
Но ТАРС изключи автопилота. - Супер.
Каква е настройката ти за доверие? - По-ниска от твоята.
Не се опитвай да се скачиш. Не се скачвай!
Моля отго...
Автоматичното скачване е отменено.
Преиздавам командата. - Нямате достъп.
Преиздавам командата! - Нямате достъп.
Не се опитвай да се скачиш. Повтарям, не се скачвай. Отго...
Бавно приближаваме "Ендюрънс".
Недобър контакт. - Преиздавам командата.
Скачил ли се е? - Да, но недобре.
Д-р Ман...
Заключването на люка е изключено.
Д-р Ман, не отваряй люка. Повтарям, не го отваряй.
Ако го отвориш, ще разхерметизираш въздушния шлюз.
Какво ще стане, ако шлюзът се взриви? - Нищо хубаво.
Добре, КЕЙС пълен назад! Пълна тяга в предните ускорители!
КЕЙС, изпрати съобщението ми до кораба и го разпрати през алармите вътре.
Д-р Ман...
... не отваряйте люка. Повтарям, не отваряйте!
Повтарям... - Бранд?
Не знам какво ти е казал, но поемам командването над "Ендюрънс".
След това ще поговорим как да завършим мисията.
Д-р Ман, чуйте ме!
Не става въпрос за моя живот, или за живота на Купър.
Става дума за цялото човечество.
Има момент...
Не е...
Боже мой.
Купър, няма смисъл да хабиш гориво... - Изчисли ротацията на "Ендюрънс".
Купър, какво правиш? - Ще се скача.
Ротацията е 67-68 оборота в минута.
Завърти ни със същите обороти.
Не е възможно. - Не! Наложително е!
"Ендюрънс" навлиза в стратосферата.
Той няма топлинен щит.
КЕЙС, готов ли си? - Да!
Купър, сега не е време да си внимателен.
КЕЙС, поеми щурвала, ако припадна.
ТАРС, приготви се да пуснеш скачващия механизъм.
"Ендюрънс" се нагрява. - 6 метра.
Трябват ми 10 градуса надясно.
3 метра.
Купър... изравнени сме.
Започвам въртене!
Хайде, ТАРС!
Купър, скачени сме! - Намалявам въртенето!
Леко!
Леко...
Предни ускорители!
Пускам основните двигатели.
Излизаме от орбита! Хайде, миличък!
Изключвам двигателите.
Излязохме от орбита!
Добре!
А сега следващият фокус...
Ще трябва да е добър - Гаргантюа започна да ни дърпа.
Мамка му. КЕЙС, поеми щурвала. - Тъй вярно.
Купър, Гаргантюа ни дърпа към себе си.
Да запаля двигателите?
Не, остави корабът да се носи колкото може.
Слушам те. - Има добра и лоша новина.
ТАРС, тази шега ми е позната.
Давай направо.
Резервният генератор работи и ембрионите са наред.
Добре. Навигационният хъб е напълно разрушен.
Нямаме запаси за път към дома, но...
можем да се доберем до Едмъндс. - Ами гориво?
Не е достатъчно, но имам план.
Ще оставим Гаргантюа да ни издърпа до хоризонта,
после чрез маневра ще стигнем до Едмъндс.
Ръчно? - Затова съм аз.
Ще ни приближа до критична орбита.
А разликата във времето? - Сега не е моментът
да се тревожим за относителността.
Съжалявам, Купър.
Щом съберем достатъчно скорост около Гаргантюа,
ще използваме Лендър 1 и Рейнджър 2 като ракетни ускорители,
които ще ни изтласкат от гравитацията на дупката.
Терминалите на лендъра са унищожени, затова ще го управляваме ръчно.
Щом Лендър 1 свърши гориво, ТАРС се откачва
и черната дупка го засмуква. - Защо трябва да се откачи?
Намаляваме масата за да се отскубнем. - Третият закон на Нютон.
Единственият начин хората да стигнат някъде е да изоставят нещо.
Купър, не може да молиш ТАРС за това.
Той е робот. Няма нужда да го моля за каквото и да е.
Купър, ти си задник! - Съжалявам, не те чух.
Това е първоначалният ни план
и единствен шанс да спасим хората на Земята,
стига да успея да предам квантовите данни. Трябва да го направим.
Да се надяваме, че са останали хора за спасяване.
Максимална скорост - достигната.
Готовност да запалим ускорителите.
Готови? - Готова съм.
Да.
Запалване на главния двигател след 3, 2...
1... Запалване!
Двигатели на Лендър 1 по мой сигнал:
3, 2, 1...
Запалване!
Рейнджър 2 по мой сигнал:
3, 2, 1...
Запалване!
Тази маневричка ще ни коства 51 години!
Не изглеждаш зле за човек на 120 години.
Лендър 1, приготви се за откачване по мой сигнал:
3, 2, 1...
Откачи се! - Откачвам се!
Сбогом, ТАРС! - Сбогом, д-р Бранд.
Ще се видим там, Куп. - Ще се видим!
Браво, КЕЙС. Отлично неразумно пилотиране.
Учих се от най-добрия.
Рейнджър 2, приготвям се за откачване. - Чакай! Не!
Купър! Какво правиш?!
Третият закон на Нютон. Трябва да изоставиш нещо.
Каза, че двамата можем да стигнем.
Нали имахме съгласие?
90 процента.
Недей...
Откачвам се.
Добре, насочвам се надолу.
Приближавам хоризонта на събитията.
Накланям се към левия борд.
Ще премина през хоризонта.
Отправям се към... тъмнината.
Виждам дупката!
Всичко е черно.
ТАРС, приемаш ли? Всичко е черно.
ТАРС, приемаш ли? Край.
Виждам искри...
някакво смущение...
Губя контрол... Проблясъци...
Моменти от светлина и слепота.
В гравитацията има турбуленция. Увеличава се.
Компютрите изключват.
Гравитационно притегляне, губя контрол над щурвала.
Мърф! Мърф, хайде!
Катапултирай!
Мърф!
Не, не, не! Не, Мърф!
Мърф!
Не, недей!
Ако искаш да ни оставиш, върви си!
Не...
Не съм призрак. Не, не тръгвай! Идиот такъв, не тръгвай!
Морз... Морзов код...
Три точки. "С".
"Т".
"О".
Точка...
Три тирета.
Мърф, нямаме време! Хайде!
"Й".
Стой!
Хайде, Мърф! Хайде!
Какво е съобщението?
Стой...
Кажи му, Мърф. Накарай го да остане.
Накарай го да остане, Мърф.
СТОЙ
Накарай го да остане, Мърф!
Не ми позволявай да си тръгна, Мърф!
Не! Не ми позволявай да си тръгна!
Не! Не! Не!
Ти си бил!
Ти си бил призракът ми.
Купър? Купър, отговори.
ТАРС?
Тъй вярно.
Оцелял си.
Някъде там...
Някъде там в петото им измерение. Те ни спасиха.
Така ли? Кои са те? И защо искат да ни помогнат?
Не знам, но са направили триизмерно място
в петизмерната им реалност за да я разбереш.
Не им се получава.
Напротив.
В момента виждаш времето като физично измерение.
Сам видя, преодоляваш време-пространството...
Гравитация? Да пратя съобщение?
Тъй вярно.
Гравитацията прехвърля измеренията,
И времето.
Очевидно.
Имаш ли квантовите данни?
Тъй вярно, събрах ги.
Изпратих ги по всички честоти, но нищо не излиза от тук.
Аз мога да ги изпратя.
Да изпратиш сложни данни на дете?
Тя не е обикновено дете.
Какво още? Хайде, татко.
Мърф, хайде!
Дори да пратиш данните, тя ще ги разбере след години.
Знам, ТАРС, но трябва да измислим нещо.
Иначе хората на Земята са обречени. Мисли!
Купър, те не ни доведоха тук за да променим миналото.
Повтори.
Те не ни доведоха тук за да променим миналото.
Те не са ни довеждали въобще.
Сами дойдохме.
ТАРС, предай ми координатите на НАСА в двоичен код.
Разбрано, изпращам ги.
Не е призрак.
Гравитация.
Не разбираш ли, ТАРС?
Сам дойдох тук.
Тук сме за да комуникираме с триизмерния свят.
Ние сме мостът.
Мислех, че са избрали мен.
Но са избрали нея.
За какво, Купър?
Да спаси света!
Всичко в стаята на едно малко момиче,
всеки момент тук е безкрайно сложен.
Имат достъп до безкрая на времето и пространството, но без граници.
Могат да намерят определено място във времето.
Не могат да общуват. Затова аз съм тук.
Тук съм да предам съобщение на Мърф.
Как, Купър? - С любов, ТАРС.
Както Бранд каза, връзката ми с Мърф е измерима.
Тя е ключът. - Какво ще правим?
Ще намерим начин да й предадем съобщение.
Часовникът!
Това е!
Ще кодираме данните в движението на секундната стрелка.
ТАРС, изпрати ми данните в морзов код.
Подготвям данните. Купър, ами ако тя не се върне за часовника?
Ще се върне... Ще се върне.
Виждам джипа на Том!
Мърф, той идва насам!
Добре, слизам.
Защо си толкова сигурен?
Защото аз й го дадох.
Готово. Морзовият код е точка, точка, тире, точка.
Точка, тире...
точка, точка.
Точка, тире, точка, точка.
Той е бил!
През цялото време бях сигурна! Той е бил.
Татко ни спаси!
Еврика!
Такъв е обичаят.
Еврика!
Стана ли?
Мисля, че да.
Защо?
Защото съществата на висшата брана затварят тесеракта.
Не разбираш ли, ТАРС?
Те не са някакви същества.
Те са като нас.
Те правят за мен това, което аз правех за Мърф.
За всички.
Купър, хората не са способни на това.
Все още не са. Но някой ден ще бъдат.
Не аз или ти. Други хора.
Цивилизация, преминала ограниченията на нашите четири измерения.
Какво ще стане сега?
Г-н Купър?
Не бързайте, сър. Бавно и полека, г-н Купър.
Все пак не сте младеж. Всъщност сте на 124 години.
Полека, сър.
Имали сте огромен късмет.
Рейнджърите са ви открили, когато кислородът ви е бил пред свършване.
Къде се намирам?
Станция "Купър".
В орбита на Сатурн.
Станция "Купър"?
Много мило, че сте я нарекли на мен.
Какво? - Не на вас, сър, а на дъщеря ви.
Винаги е казвала, че сте най-важният. - Жива ли е още?
Ще е тук след няколко седмици.
Твърде е възрастна, за да пътува, но тя чу, че са ви открили.
Е, с Мърфи Купър не се излиза на глава.
Да, така е.
Ще ви изпишем след няколко дни.
Сигурен съм, ще ви хареса постигнатото от нас.
Всъщност, правих реферат за вас в гимназията,
така че знам всичко за живота ви на Земята.
Да...
Последвайте ме, моля. Очаква ви изненада.
Когато предложих това на г-жа Купър,
тя, за моя радост, се съгласи с охота.
Разбира се, не говорих с нея лице в лице.
Баща ми беше фермер. Като всеки друг по онова време.
Просто храната не ни достигаше.
Каза, че много сте обичал фермерството.
Така ли? - Добре дошли у дома.
Всичко е на мястото си и е пресъздадено вярно.
Да...
Това да не е...
Да, машината, която намерихме с вас до Сатурн.
Батерията й е изчерпана, но можем да я заменим.
Да, моля.
Настройки. Общи настройки.
Настройки на сигурността.
Нова настройка за честност:
95 %.
Въведено. Желаете ли допълнителни настройки?
Хумор:
75 %.
Въведено.
Самоунищожение след 10, 9...
Нека бъдат 60 %.
60 % - въведено.
Чук-чук. - 55 % ли искаш?
Наистина ли е било така?
Никога не е било така чисто.
Това псевдо ново начало не ме интересува особено.
Искам да видя къде се намираме.
Къде отиваме.
Г-н Купър. Цялото семейство е тук.
Семейство? - Да, всички дойдоха за нея.
Тя е в крио-сън от две години.
Казала си, че съм обичал да бъда фермер?
Аз бях, Мърф.
Аз бях призракът ти.
Знам.
Хората не ми повярваха. Смятаха, че съм се справила сама.
Но...
аз знаех кой беше това.
Никой не ми повярва.
Но аз бях сигурна, че ще се върнеш.
Защо?
Защото татко ми обеща.
Сега съм тук, Мърф.
Тук съм.
Не.
Никой родител не бива да вижда смъртта на детето си.
Децата ми са тук до мен.
Ти върви.
Къде?
Бранд.
Тя е някъде там.
Започва да строи базовия лагер.
Сама.
В чужда галактика.
ЕДМЪНДС
Може би в този момент
тя ляга за дълъг сън.
Под светлината на новото ни слънце.
В нашия нов дом.
Режисьор КРИСТОФЪР НОЛАН
Сценаристи КРИСТОФОЪР НОЛАН, ДЖОНАТАН НОЛАН
Оператор ХОЙТ ВАН ХОЙТЕМА
Музика ХАНС ЦИМЪР
МАТЮ МАКХОНЪКИ
АН ХАТАУЕЙ
ДЖЕСИКА ЧЕСТЕЙН
ЕЛЪН БЪРСТИН
ДЖОН ЛИТГОУ
МАЙКЪЛ КЕЙН
Превод и субтитри: Андрей Георгиев, а.к.а. JediAndrey@subs.sab.bz
Редакция и синхронизация: Witty-Parsec
Стихотворението "Не си отивай кротко" е в превод на АЛЕКСАНДЪР ШУРБАНОВ
Translator's Heaven 2014
И Н Т Е Р С Т Е Л А Р