O dată ca niciodată, într-un regat îndepărtat...
era așezat un mic sat la marginea pădurii...
Îmi doresc... Și în acest sat...
Mai mult decât orice... Trăia o tânără domniță...
Mai mult decât viața, decât bijuteriile... Un tânăr lipsit de griji...
Îmi doresc...
Mai mult decât viața... Și un brutar fără de copii...
Îmi doresc... Cu soția sa.
Mai mult decât orice... Mai mult decât luna...
Îmi doresc... Regele da un festival.
Mai mult decât viața... Îmi doresc... să merg la festival.
Mai mult decât toate bogățiile... Și la bal... Îmi doresc
că vaca să ne dea niște lapte. Mai mult decât orice...
Mi-aș dori să avem un copil.
Îmi doresc să merg la festival... Îmi doresc că vaca să dea mai mult lapte.
- Vrei să mergi la festival? - Părinții săracei fete au murit.
- Tu, Cenușăreaso, la festival? - Îți dorești să mergi la festival?
La festival? La festivalul regelui!
Și acum trăia cu mama ei vitregă...
La festival!
Care avea două fete.
- Uită-te la unghiile tale! - Uită-te la rochia ta!
- Oamenii ar râde de tine! - Cu toate acestea...
Tot mai vrea să meargă la festival.
Și să danseze în fața prințului!
Toate trei erau frumoase dar erau mârșave și aveau inimă rea.
Tânărul nu avea tata
și mama sa... Îmi doresc...
Ea era la capătul puterilor.
Îmi doresc ca fiul meu să nu fi fost un neghiob.
Îmi doresc ca și casa mea să nu fi fost un dezastru.
Îmi doresc că vaca să fi fost plină cu lapte.
Îmi doresc ca pereții să fi fost de aur.
Îmi doresc multe lucruri.
Ce cauți cu vacă în casă?
M-am gândit dacă lui îi e mai cald va produce mai mult lapte.
E o ea! De câte ori trebuie să-ți zic? Doar vacile dau lapte!
Și mai era și o fată înfometată...
- Care purta mereu o mantie roșie... - Hei!
Îmi doresc. Nu e pentru mine, e pentru bunica mea, din pădure.
O pâine, te rog, să i-o duc săracei mele bunici din pădure...
Doar o pâine... te rog.
Cenușăreaso, dacă poți culege lintea asta și să-ți termini treburile la timp
atunci vei putea merge la bal cu noi.
- Haideți, doamnelor... - Da, mama.
Baftă!
Veniți, păsărelelor, coborâți de pe acoperiș
și de pe frunze, de peste câmpuri, din castele și lacuri...
Nu, strânge, amice...
Repejor, păsărelelor, căutați prin cenușa.
Culegeți și ciuguliți, dar repejor, alegeți din cenușa.
În oală...
- La țintă! - Ce faci?
Nu te mai juca!
Ascultă-mă bine, fiule. Albă ca laptele trebuie dusă la târg.
Mamă, nu! El e cea mai bună vaca din lume!
A fost. Nu mai dă lapte de zile. Nu mai avem
mâncare sau bani și trebuie s-o vindem.
- Dar e cel mai bun prieten al meu! - Privește-o!
Are gângănii pe ugere.
Are muște în ochi.
- Are o umflătură pe crupa cât o cocoașă! - Dar...
Nu avem timp de stat la povești
cât timp greabănul ei se ofilește odată cu ea...
Și nimeni cu are ca prieten o vacă!
Uneori mă întreb ce e în capul tău.
În pădure, e vremea să plec.
Urăsc să plec, dar totuși trebuie.
În pădure. A venit vremea și trebuie să-mi încep călătoria.
În pădure și printre copaci, unde sunt așteptată, doamnă.
În pădure, spre casa bunicii...
Ești sigură că știi drumul?
Drumul e liber. E lumină, nu mi-e teamă, nimănui nu ar trebui să-i fie.
În pădure sunt doar copaci, copacii sunt doar lemn.
Urăsc să întreb, dar aveți un coș?
Presupun că nu ai de gând să le cumperi?
- Să nu hoinărești și să nu întârzii! - Și să-i lași și bunicii dulciuri.
Doamne... E o hoață...
În pădure și pe vâlcea, drumul e drept, îl știu prea bine.
În pădure și cine știe ce mă așteaptă în călătoria asta?
În pădure să-i duc pâine bunicii, care e bolnavă, în pat.
Nu știi ce se poate întâmpla, poate a murit deja.
Dar în pădure, în pădure, în pădure,
spre casa bunicii și acasă până se întunecă!
- Cenușăreaso! - Vino aici!
Zburați, pasarele, înapoi pe cer,
înapoi pe acoperiș și pe frunze și pe câmp și pe...
Grăbește-te și-mi fă părul, Cenușăreaso! Chiar o să porți asta?
Am găsit o gaură, Cenușăreaso! Nu o poți ascunde cu o pălărie?
- Arăți minunat. - Știu.
- De mine vorbea. - Nu, nu-i adevărat!
Mama a zis să fim cuminți, tata a zis să fim drăguțe,
asta era mereu sfatul lor. Așadar fii drăguță, Cenușăreaso, fii bună
- bună, bună, drăguță... - Mai strâmt!
Care e rostul să fii bun dacă toți sunt orbi,
mereu te lasă în urmă? Nu contează,
Cenușăreaso, amabilă Cenușăreasa, drăguță-bună-amabilă.
Nu atât de tare! Tâmpito!
- Cine ar putea fi? - Am vândut deja ultima pâine!
E vrăjitoarea de alături!
- Nu mai avem pâine. - Nu vă vreau pâinea.
- Atunci ce dorești? - Nu ce-mi doresc eu. Ce vă doriți voi.
Nu se coace nimic în pântec, așa-i?
Și nu va fi niciodată... Decât dacă faceți ce zic.
În trei zile, va apărea o lună albastră.
Doar atunci poate fi blestemul anulat.
Ce blestem?
- Acela care l-am pus pe casa asta! - Despre ce vorbești?
În trecut, când erai doar un copil,
tatăl tău și-a adus soția tânără și pe tine în casa asta.
Erau un cuplu drăguț. Dar nu erau prea buni vecini.
Vezi tu, mama ta...
Era însărcinată și și-a dezvoltat un apetit neobișnuit.
Mi-a admirat frumoasă grădină...
Și i-a zis tatălui tău că vroia, mai mult decât orice...
pe lumea asta... Verdețuri, doar verdețuri.
Pătrunjel, ardei, varza și țelină. Sparanghel
și măcriș de baltă, ferigi și salate...!
El a zis că e în regulă, dar nu era, deoarece
l-am prins în grădina mea, într-o noapte, toamna!
Mă fură, îmi scoate din pământ napii, îmi prada rucolă.
Și îmi rupea clopoțeii, campionii mei! Preferații mei!
Trebuia să-l fi vrăjit atunci, chiar acolo...
L-aș fi putut transforma în piatră
sau într-un câine sau un scaun...
Dar l-am lăsat să-mi ia clopoțeii, am destui. În schimb
am zis Ce e corect, e corect, îmi dai copilul care-l poartă soția ta
și atunci suntem chit.
- Am avut un frate? - Nu.
Dar ai avut o soră.
Unde e?
E a mea acum...
Și nu o vei găsi niciodată!
E un mic preț de plătit pentru ce mi-a furat tatăl tău.
M-a costat tinerețea, frumusețea. Mama m-a avertizat,
că mă va pedepsi cu blestemul urâțeniei dacă le-aș pierde.
- Ce să pierzi? - Boabele de fasole!
Boabe?
- Erau speciale! L-am lăsat să plece, nu știam că le-a furat!
Îl urmăream cum sare înapoi gardul,
când bang! Fulgere!
Asta-i altă poveste... Nu contează. Oricum,
a venit în sfârșit ziua cea mare
și am venit să-l iau, nu luă copilul au strigat ei,
dar l-am luat și am ascuns-o undeva unde nu va fi găsită.
Și tatăl tău și mama ta au plâns
când ca măsură de precauție... Recunosc, mi-a făcut plăcere...
Am zis, Îmi pare rău, încă nu mi-a ajuns.
Și i-am vrăjit...
Și pe tine, fiule... astfel arborele vostru genealogic va fi neroditor...
- Cum ai putut să-mi faci asta? - Și când a murit mama ta...
Tatăl tău te-a părăsit. Nu a fost un părinte bun...
- Tu de ce ai fi? - Îmi pare rău...
- Acum nu mai e agitație,
fără scandal și grădina mea înflorește. Să-mi vedeți nectarinele!
Dar vă zic vouă ce le zic și regilor și reginelor.
Nu vă băgați nasul niciodată în grădina mea!
Mai ales în boabele mele.
- De ce trebuie să merg în satul vecin? - Pentru că toți din satul ăsta
- știu că vaca nu mai dă lapte. - Dar astfel trișez.
Murim de foame, jack. Nu înțelegi asta?
Nu iei mai puțin de cinci lire pe ea.
- Mă auzi? - Da.
- Cat trebuie să ceri? - Nu mai mult de cinci lire.
- Nu mai puțin de cinci. - De cinci!
În pădure... Trebuie să supraviețuim, nu-mi pasă cum.
În pădure, să vinzi vaca, trebuie să începi călătoria.
Drept prin pădure, nu hoinari,
trebuie să ajungi la târg,
în pădure, la capătul călătoriei...
În pădure, să vând un prieten...
Vreți să vă anulez blestemul?
O să am nevoie de o poțiune. Mergeți în pădure și aduceți-mi:
Unu, o vacă albă ca laptele,
Doi, o pelerină roșie ca sângele,
Trei, par galben ca porumbul,
Patru, un condur pur ca aurul.
Aduceți-mi toate astea înainte de miezul nopții...
În trei zile, pentru că atunci reapare luna albastră,
care apare o dată la o sută de ani. Aduceți-le...
Și vă garantez un copil pe cât se poate de perfect.
Duceți-vă în pădure!
Doamnelor. Ne așteaptă trăsura!
Acum pot merge la festival?
La festival? Dragă, unghiile alea! Dragă, hainele alea!
Lintea e un lucru, dar dragă, în halul ăsta
ne-ai face de râs la festival și l-ai îngrozi pe prinț!
Festivalul durează trei nopți. Mă poți lăsa o noapte.
Regele încearcă să-i găsească soție fiului său...
Nu o servitoare! Trebuie să plecăm!
Pleacă!
Îmi doresc.
Uite ce am găsit. Poftim. Ia asta...
- Nu pot purta asta. - De ce?
Era al tatălui meu. Ai auzit ce-a zis.
E doar vina lui. Nu vreau să am de-a face cu el!
Boabe.
Trebuie să fie boabele vrăjitoarei!
- Le luăm cu noi. - Noi?
Stai puțin!
Tu nu vii. E periculos.
Te pot ajuta.
Nu, mă descurc singur.
Vraja e asupra casei mele. Doar eu pot anula vraja.
Nu, vraja e asupra casei noastre. Trebuie să anulăm
vraja împreună, e asupra casei noastre.
Spune-mi. Cu ce trebuie să vin înapoi?
Nu-ți amintești?!
O vacă albă ca laptele,
o pelerină roșie ca sângele,
Par galben ca porumbul, un condur pur ca aurul.
O vacă albă ca laptele, o pelerină roșie ca sângele,
par galben ca porumbul,
condur pur ca aurul.
Îmi doresc să merg la festival,
dar cum pot ajunge la festival?
Știu... Voi vizita mormântul mamei, mormântul de lângă sălcie
și să-i spun că vreau doar să merg la festivalul regelui...
În pădure, trebuie să plec, poate fi în zadar, să știi.
În pădure... dar chiar și așa, trebuie să plec.
În pădure, drumul e drept, îl știi prea bine, dar cine știe...?
În pădure, să anulezi vraja...
În pădure, să-mi vizitez mama...
În pădure, să vând vacă...
- Să iau banii!... - Să merg la festival...
În pădure, spre casa bunicii...
Drumul e liber, e lumina afară.
Nu mi-e teamă, nimănui nu ar trebui să-i fie.
În pădure sunt doar copaci, copacii sunt doar lemn.
Nu are de ce să-mi fie teamă... E ceva în luminiș.
În pădure, fără întârziere, dar atent, să nu pierd calea.
În pădure, cine știe ce-mi poate apărea în cale?
În pădure, să iau lucrul pentru care am pornit în călătorie.
În pădure, să văd regele... Să vând vacă...
Să fac poțiunea... Să văd... să vând... să iau...
Să aduc, să fac... să anulez... să merg la festival...! În pădure!
În pădure! În pădure,
apoi ies din pădure și mă întorc înainte de lăsarea serii!
Adânc în pădure,
Cenușăreasa a plantat o ramură la mormântul mamei sale.
Și a fost de atâtea ori acolo și a plâns atât de mult,
că lacrimile ei au udat-o până a devenit un copac magnific.
Îmi doresc...
Ce-ți dorești, copilă?
Știi ce-ți dorești? Ești sigură de ceea ce vrei?
Dacă știi ce vrei, atunci pune-ți o dorință...
Cere-i copacului și îți va îndeplini dorința.
Mulțumesc, mama.
Pe drumul ei către bunica, fetiță s-a trezit dintr-o dată...
într-o zonă stranie a pădurii.
Ziua bună, domnișoară.
Ziua bună, domnule Lup.
- Încotro atât de grăbită? - La bunica.
- Și ce ai în coș? - Pâine pentru bunica...
Să-și recapete puterile.
Și unde locuiește bunica ta?
La un sfert de leghe depărtare.
Casa ei e într-un mare stejar.
Privește ce carne, roz și grăsuță.
Bună, fetița...
Fragedă și proaspătă, fără noduri. Bună, fetița...
Asta-i chiar copioasă,
delicioasă... bună, fetița,
care-i graba? Pierzi toate florile.
Soarele apune peste câteva ore.
- Nu te grăbi. - Mama a zis "drept înainte, nu hoinari
- sau să fiu înșelată". - Dar încet, fetița,
taci și ascultă, pasarelele ce dulce cânta.
Vei pierde păsările,
mergi atât de repede.
Întâi bunica, apoi domnișoara grăsuță... Ce cuplu minunat.
Perfecție totală, una fragilă.
- Una suplă... un moment, draga mea... - Mama zis Orice ar fi
să nu te abați de la drum.
Dar sunt atâtea drumuri, fetița. Multe care trebuie explorate.
Unul singur ar fi plictisitor.
Și uite ce ignori...
Gândește-te la oasele crocante, bătrâne, apoi ceva proaspăt în gură.
Gândește-te la acea voluptate delicioasă, de două ori într-o zi...
Nu există fel
să descrii ce simți
când vorbești cu mâncarea!
Pentru bunica.
Mama a zis să nu hoinăresc. Dar o mică întârziere...
I-ar plăcea bunicii un buchet...
- La revedere, domnule Lup. - La revedere, fetița.
Și bună...
Ce mai aștepți? Ia pelerina!
M-ai speriat!
Ia-o!
- Cum s-o iau? - Mergi la micuța
- și i-o iei. - Nu pot lua pelerina
unei fetițe. Ia-o tu!
Astea-s regulile. De ce crezi că ți-am cerut ție?
Nu pot atinge nici unul din aceste obiecte.
Adu-mi ce am nevoie!
Bună, fetițo.
- Bună, domnule brutar. - Ai mai păstrat dulciuri pentru bunica?
Am mâncat toate dulciurile și jumătate din pâine.
Înțeleg. Spune-mi... de unde ai luat pelerina asta frumoasă?
- Bunica mi-a făcut-o. - Într-adevăr?
- Mi-ar plăcea o pelerină roșie ca asta. - Ai arăta cam ciudat.
Pot să mă uit la ea?
- Nu! - Am nevoie de ea.
E a mea... dami-o!
Îmi pare rău. Vroiam să mă asigur că îți place mult pelerina.
Acum du-te la bunica... Și ai grijă să nu-ți apara lupi în cale.
Aș prefera oricând un lup decât pe tine.
E imposibil.
Nu voi găsi pelerină roșie, condurul galben sau vaca aurie
sau era condur de aur și o vacă galbenă?
- Ce faci aici? - Ți-ai uitat eșarfa.
Nu ar trebui să fii aici. E periculos în pădurea asta!
- Vreau să ajut. - Nu! Vraja e asupra casei mele...
Casei noastre... doar eu pot anula vraja. Trebuie s-o anulăm împreună!
Vraja e asupra casei mele...! Vraja e asupra...
O vacă albă ca... laptele.
Du-te.
Bună, tinere.
Bună ziua, domnule.
Ce cauți cu o vacă în mijlocul pădurii?
Mă îndreptam spre târg...
- Dar cred că m-am pierdut. - Ce vrei să faci acolo?
- Să-mi vând vaca, domnule.
- Cu nu mai puțin de cinci lire. - Cinci lire!
De unde luăm cinci lire?
Cred că da mult lapte pentru cinci lire, nu?
Da, doamnă.
Și dacă nu obții banii ăștia? Atunci ce vei face?
Nu m-am gândit la asta...
Asta-i tot ce avem...
Boabele de fasole? Nu putem da boabele!
Dar dacă crezi că așa trebuie...
- Boabe de fasole pentru vaca mea? - Fiule, astea nu sunt boabe obișnuite.
Boabele astea sunt... magice.
Magice? Ce fel de magie?
Spune-i!
E o magie care sfidează descrierea.
Câte boabe de fasole?
- Șase. - Cinci,
valorează cel puțin o liră fiecare.
- Îmi pot cumpăra vacă înapoi cândva? - Păi... da.
E posibil.
Da, cred că am făcut o afacere bună.
Poftim. 1, 2, 3, 4, 5
Bine. Mult noroc, mi-a făcut plăcere să facem afaceri.
Într-o zi te voi cumpăra înapoi.
Promit!
Ia vaca și mergi acasă!
- Încercam să ajut. - Boabe de fasole magice!
Nu putem știi dacă sunt magice!
Vom anula vraja prin înșelătorii?
Nimeni nu i-ar fi dat mai mult pentru creatura asta.
I-am făcut un bine. Cel puțin vor avea de mâncare.
- Cinci boabe de fasole?! - Vrei un copil sau nu?
- Sigur că vreau. - Avem o singură șansă.
Nu înțelegi? Și dacă eșuăm...
Nu știu dacă sunt făcut să fiu tată.
- De ce zici asta? - Din cauza tatălui meu.
- Tu ești tatăl tău. - Nu știu...
Dacă nu o poți face pentru tine,
poți să o faci măcar pentru mine?
Bine. Ia vaca și du-te acasă.
Voi găsi restul lucrurilor. De unul singur.
Rapunzel. Rapunzel.
Coboară-ți părul pentru mine.
Rapunzel...
Vrăjitoarea i-a dat numele de Rapunzel copilei
care a ascuns-o departe, închisă într-un turn fără uși.
Dar ea nu știa că vocea suavă a fetei
a atras atenția unui chipeș prinț.
Rapunzel...
- Arăți minunat azi, dragă. - Mulțumesc, mama.
Ți-am adus preferatele tale.
Mure, proaspăt culese din grădină.
Pe măsură ce fetița se apropia de stejarul bunicii,
a fost surprinsă să vadă că ușa era deschisă.
Mă simt atât de tulburată. Poate e din cauza dulciurilor.
- Bunico? - Intră, draga mea.
Vai, bunico. Arăți foarte ciudat.
Ce urechi mari ai!
Ca să te aud mai bine, dragă.
Și dintr-un singur salt, lupul cel rău devora fetița.
A fost o zi pe cinste pentru amândoi.
Nu-mi vine să cred că am făcut asta.
Stai!
Nu ne ajuți să jupuim bestia?
- Nu, mersi! - Ce fel de vânător ești?
- Sunt un brutar. - Stai puțin. Nu ți-am mulțumit.
- Trebuie să ai mai multă grijă, fetițo. - Îmi pare rău.
Trebuia să știu. Mi-a zis mama
drept înainte, să nu hoinăresc
sau să fiu înșelată ".
Trebuia să-i fi ascultat sfatul...
Dar părea atât de drăguț.
Și mi-a arătat lucruri, multe lucruri frumoase
care nu m-am gândit să le explorez.
Nu erau în calea mea, de aceea nu am îndrăznit.
Eram atât de grijulie ca nu mi-a păsat.
Și m-a făcut să mă simt entuziasmată... Ei bine, entuziasmată și speriată.
Când a zis Intra! cu un rânjet bolnav,
cum era să știu ce mă așteaptă?
De îndată ce și-a dezvăluit colții, atunci m-am speriat...
Ei bine, entuziasmată și speriată.
Dar m-a tras mai aproape și m-a înghițit,
am căzut printr-un loc întunecat unde sunt secrete care nu vreau să știu
și când toate cele cunoscute păreau să dispară pentru totdeauna,
la capătul drumului era bunica.
Am stat în întuneric până ai venit și ne-ai eliberat,
și ne-ai adus la lumină și am luat-o
de la capăt.
Și acum știu lucruri, multe lucruri importante,
care nu le știam înainte.
Nu te încrede într-o pelerină și o scufie,
nu te vor proteja așa cum ar trebui s-o facă.
Și ai grijă cu străinii... chiar și florile pot fi periculoase.
Și chiar dacă înfricoșătorul e entuziasmant,
drăguț e diferit de bine.
Domnule brutar. Ne-ai salvat viețile.
Poftim.
Ești sigură?
Da. Poate îmi va face bunica alta din pielea lupului.
Mulțumesc!
Acum știu, nu te teme. Bunica are dreptate, trebuie să fii pregătit.
Nu e bine să știi multe?
Și să știi puține... nu e.
Cum ai putut face asta?
Cine ar da o vacă pe niște boabe de fasole?
Dar sunt magice... bărbatul a zis...
- Nu mai fi cu capul în nori! - Mamă... nu!
Tu și aventurile tale inutile! Vei învăța vreodată, Jack?!
Treci la somn, fără mâncare!
Boabe de fasole!
Prima noapte a balului i-a îndeplinit dorința Cenușăresei.
Prințul a dansat doar cu ea, până când s-a întors și ea fugise.
Trebuie să găsesc acea fată!
- Ești bine, domnișoară? - Da.
- Trebuie doar să-mi revin. - Ce rochie frumoasă ai.
Ai fost la festivalul regelui?
Da.
Ce norocoasă. Ce cauți în pădure la ora asta?
Pe aici!
Te rog. Nu le spune că sunt aici.
- Doamne! - Ai văzut trecând o fată frumoasă?
Nu cred, domnule.
Dacă îmi permiteți, cred că e acolo.
Nu am mai mințit o regalitate.
- Nu am mai făcut nimic cu o regalitate! - Mulțumesc.
Dacă m-ar fi căutat pe mine un prinț, sigur nu m-aș ascunde.
Ce te aduce pe aici... și cu o vacă?
Soțul meu e undeva prin pădure. Anulează o vrajă.
Da. Dar spune-mi, prințul, cum era?
- E un prinț foarte drăguț. - Și?
Și...
A fost un bal drăguț.
Și?
- Și... când am intrat, mi-au anunțat venirea.
Și? Prințul...?
- Prințul... - Da, prințul!
- E înalt. - Asta-i tot?
Ați dansat? E șarmant? Se spune că e șarmant.
- Doar am dansat. - Da.
- Și? - Și a fost o schimbare.
- Nu, prințul! - Prințul...
- Are mult șarm pentru un prinț, cred... - Crezi?
Nu am întâlnit prea mulți.
Și e totul atât de ciudat.
De ce ai fugi?
- Nu e ce mă așteptam. - Prințese, castele, rochii...
Nu am experiențe cu toate astea.
Dar te vei întoarce la festival mâine?
Da. Nu...
- Nu știu... - Nu știi?
Ce n-aș da să fiu în papucii tăi. Adică în condurii tăi.
- Puri că aurul? - Trebuie să ajung acasă.
Nu, stai! Îmi trebuie pantofii tăi!
Albă ca laptele!
S-a dus o noapte!
- Deja? - Prinde vacă!
Domnule brutar! Ce noroc, domnule!
Uite ce am! Patru monede de aur.
Unde ai găsit patru monede de aur?!
Sunt giganți în cer!
Sunt giganți mari, înalți și teribili în cer!
Când ești sus și te uiți în jos
spre lumea care-ai lăsat-o în urmă și lucrurile care le știi,
doar o privire e de ajuns să-ți arate
cât ești de mic.
Când ești sus și de unul singur
lumea că asta nu ai mai văzut, unde cerul
e plumb și pământul e piatră, ești liber să faci ce vrei,
să explorezi ce nu ai îndrăznit pentru că nu-ți pasă, când deodată
e un gigant mare, înalt, teribil la ușă.
Un gigant?
O femeie gigant mare, înaltă, teribilă
măturând podeaua
și îți da mâncare și îți oferă loc de odihnă
și te aduce aproape de sânul ei gigant
și știi lucruri care nu le-ai mai știut,
nu de când e cerul.
Doar când ți-ai făcut un prieten
și știi că e mare dar tu nu te simți mic,
cineva mai mare ca ea vine pe coridor
să te înghită.
Și inima ta se face de plumb și stomacul de piatră
și ți-e teamă că ești singur
și atunci ți-e dor de toate lucrurile care le știai,
de lumea care ai lăsat-o în urmă și de puțin
care-l aveai. S-a terminat distracția.
Fură ce poți și fugi!
Coborî și te uiți în jos și lumea care o știai crește.
Casă, mama ta la ușă.
Acoperișul, casă și lumea care nu te-ai gândit s-o explorezi.
Și te gândești la toate care le-ai văzut.
Și îți dorești să poți trăi între cele două
și te-ai întors iarăși, dar schimbat față de cum erai,
după cer.
Sunt giganți în cer!
Sunt giganți mari, înalți, teribili, grozavi,
înfricoșători, minunați în cer!
Poftim banii, domnule! Patru monede de aur.
Unde e Alba ca laptele?
Vacă e acasă, cu soția.
- Să le găsim! - Stai puțin! Nu cred că vreau s-o vând.
Dar ai zis că o pot cumpăra înapoi.
Vrei mai mulți bani?
- Nu! Nu e asta... - Păstrează-i. Aduc mai mulți.
Stai, nu am spus... stai!
Stai!
Ți-am spus să stai!
- Ce cauți aici? - Păi...
Văd că ai găsit pelerina!
Da, am pelerina. Mai lipsesc două obiecte.
- Trei. - Avem pelerina și vaca.
- Ai pelerina... - Ce ai făcut cu vaca?!
- A fugit. - Ce?
Nu am ajuns acasă. Am căutat-o toată noaptea.
Cum ai putut?
Putea să fugă și dacă o țineai tu!
- Dar nu a făcut-o! - Dar ar fi putut!
- Dar nu a făcut-o!
Cui îi pasă?! Vaca s-a dus! Adu-o înapoi!
- Adu-o înapoi! - Tocmai vroiam să plecăm. Poftim.
- Între timp... - Pleacă de lângă mine cu aia, neghiobule!
Nu o pot atinge!
Până la miezul nopții, mâine, aduceți-mi obiectele
sau copilul care-l doriți nu va vedea lumina zilei!
Nu-mi place femeia aia.
- Îmi pare rău că am pierdut vacă. - Nu trebuia să țip.
Te întorci în sat? Voi îndrepta lucrurile.
Și apoi ne întoarcem la viața noastră. Fără vrăjitoare
sau băieți nătângi sau fetițe înfometate.
Pleacă, te rog...
Du-te.
Frate, mă întrebam unde ai dispărut.
- Am căutat-o pe ea toată noaptea. - Pe ea?
Frumoasă cu care am dansat toată seara.
Unde a plecat?
A dispărut...
- Că burnița, dimineața. - Era drăguță?
- Cea mai drăguță. - Nu sunt prea sigur de asta!
Trebuie să mărturisesc, și eu mi-am găsit o domniță.
- Trăiește aici, în pădure. - În pădure?
Da.
În vârful unui turn înalt, care nu are ușa sau scări.
- Unde? - La două leghe de aici, spre est.
- Lângă desișul de trandafiri. - Și știi cum reușești s-o vizitezi?
Stau sub turnul ei și îi zic Rapunzel,
Rapunzel, coboară-ți părul pentru mine. și ea aruncă cel mai lung,
cel mai frumos păr, galben ca porumbul, pe care urc.
Rapunzel, Rapunzel!
Ce nume e asta? Mă păcălești!
Nu am mai auzit de așa ceva.
Grăiesc adevărul! E reală că domnița ta.
O domniță fugind de un prinț? Nici una nu ar fugi de noi.
Și totuși una a fugit.
Am jignit-o sau am disprețuit-o?
De ce fuge de mine?
Dacă o pierd, cum îmi mai recapăt inima care e la ea acum?
Agonia... Mai presus de puterea graiului.
Când singurul lucru care-l vrei e singurul care nu-l poți avea.
Sus în turnul ei, sta cu orele, întreținându-și părul.
Voioasă și potrivită fredonând mai mereu
fără griji...
Agonie...! Mai dureroasă că a ta,
când știi că ar merge cu tine, măcar de ar fi uși.
Agonie! Cât ne mai torturează!
Ce e intrigant sau obositor... că ce nu poți avea?
Nu sunt sensibil, isteț, manierat, atent, pasional,
șarmant, pe cât de frumos pe atât de bun și moștenitor la tron?
Ești tot ce-și doresc domnițele!
- Atunci de ce nu...? - De unde să știu?
Fetele trebuie să fie nebune.
Nu știi ce e nebunia
până când nu te cațări pe părul ei, o vezi pe măsură ce te apropii,
în timp ce auzi...
Agonie! Nefericire! Durere! Deși e diferit pentru fiecare
Întotdeauna cu zece pași înainte
Întotdeauna zece metri dedesubt...
Și nu o pot avea. Agonie!
Care poate tăia ca un cuțit!
Trebuie s-o iau de soție.
Rapunzel, Rapunzel? Coboară-ți părul spre mine.
Tu ești la ora asta, prințul meu?
Da.
Iartă-mă pentru asta.
În timp ce soția brutarului fugea de la turn,
a doua noapte de festival era devenit un haos
când Cenușăreasa fugi din nou de prinț.
- Ce faci? - Scuze, am nevoie de pantofii tăi.
Aici!
- Unde e? Unde-a plecat? - Nu știu, domnule.
- Nu mă păcăli, femeie! - Am încercat s-o țin pentru tine...
Îmi poți prinde singur fata, mulțumesc.
- Nici urmă de ea, alteță. - Ce mai aștepți?
Du-te și caut-o! Pleacă!
Pădurea poate fi un loc periculos...
Vă rog, dacă sunteți amabile pot compara porumbul cu părul vostru?
Corcitură!
Albă ca laptele!
- Parcă te întorceai acasă! - Tu ești! Și ai găsit vacă!
- Da, am găsit-o. Avem două din patru obiecte.
Ba trei.
Compară-l pe asta cu porumbul tău.
- Unde l-ai găsit? - L-am luat de la o domniță din turn.
- Trei! - Și aproape
l-am găsit pe-al patrulea, dar a fugit.
- Mai avem doar o zi. Sigur putem găsi condurul.
Noi?
Mă lași să vin cu tine?
Poate e nevoie de doi să avem copilul ăsta.
Te-ai schimbat. Ești mai curajos. Ești altfel în pădure.
Mai sigur, mai darnic. Ne duci prin pădure.
Dacă ai vedea... nu ești bărbatul care erai ci mult mai
generos decât te știam.
E nevoie de doi. Credeam că unul
era de ajuns, dar nu e adevărat.
E nevoie de doi, ai rezistat
când călătoria a fost grea... A fost nevoie de tine,
a fost nevoie de amândoi. E nevoie de grijă,
e nevoie de răbdare și frică și deznădejde
să te schimbi, deși juri să te schimbi, cine poate știi dacă poți?
- E nevoie de doi. - Te-ai schimbat.
Înflorești. E ceva în legătură cu pădurea.
Nu doar supraviețuiești, tu înflorești în pădure.
Acasă mi-era teamă că vom rămâne la fel.
Și apoi aici
ești pasionat, șarmant, atent, isteț... E nevoie de unu
să începi, dar de îndată ce ai început
e nevoie de doi. Nu e distractiv,
dar ce trebuie să faci, poți face,
când sunt doi. Dacă îndrăznesc
e pentru că devin conștient de noi
ca și cuplu, acceptând o parte din ce există.
Ne-am schimbat. Suntem străini.
Te-am întâlnit în pădure. Cui îi pasă de pericole?
Știu că vom trece de pădure.
Și odată trecuți, să sperăm că schimbările dăinuie,
dincolo de pădure, de vrăjitori și de conduri și scufițe,
doar noi doi dincolo de minciuni,
acasă, în siguranță, cu premiul nostru frumos,
doar noi, câțiva. E nevoie de încredere.
E nevoie de puțin mai mult și am terminat.
Vrem patru, nu am avut nimic. Avem trei.
Mai avem nevoie de unu. E nevoie de doi.
Opriți-l! Opriți-mi oul!
Minunat! Văcuța mea.
- Mi-ai lipsit atât de mult! - De unde ai luat asta?
- De la găină gigantului! - Nu am mai văzut un ou de aur.
Și îl puteți avea. Împreună cu cele cinci monede de aur.
- Cinci monede de aur? - Am să iau vaca acum.
- Nu, nu am vrut s-o vând. - Dar ai luat cele cinci monede de aur.
- Nu am luat, tu mi-ai dat. - Ai spus că-mi pot lua vacă!
Nu am zis că poți. Am zis că s-ar putea.
- Ai lua bani în locul unui copil?! - Nu, nu e așa!
Nu e cum sună!
Albă ca laptele...!
Albă ca laptele a murit!
Două nopți au trecut!
Când s-a crăpat de ziua brutarul și soția lui aveau
doar o zi să anuleze vraja.
Cât despre prințul lui Rapunzel, el s-a întors
din nou, la turnul interzis.
Proastă idee!
Ești bine?
Da, sunt bine.
- Ce ți-am zis? Copiii trebuie să asculte. - Nu, nu, te rog!
- Ce nu trebuia să faci? Copiii trebuie să vadă...
Nu!
Și să învețe.
De ce nu m-ai ascultat?
Copiii ar trebui să asculte.
Ce ți-am fost eu ție? Ce ai fi vrut să fiu, frumos ca un prinț?
- Dar sunt bătrână, urâtă. Te fac de râs. - Nu!
- Îți e rușine cu mine. - Nu!
Îți este rușine.
Nu înțelegi.
Nu mai sunt un copil. Vreau să văd lumea.
Dar nu știi ce e în lume?
Cineva a trebuit să te apere de ea,
rămâi cu mine.
www.scenefz.net
Sunt prinți în lume, e adevărat.
Prinți, da, dar și lupi și oameni.
Rămâi acasă.
Aici e acasă.
Cine ar putea să te iubească mai mult ca mine? Ce e în lume
ce eu nu-ți pot oferi?
Rămâi cu mine.
Rămâi cu mine, lumea e rea și sălbatică,
rămâi copil cât încă mai poți.
Cu mine.
Ți-am oferit protecție dar tu nu m-ai ascultat.
Nu!
Prințul tău nu te va mai vedea niciodată.
Nu va mai vedea nimic niciodată!
Ce i-ai făcut?
Nu contează...
Pentru că unde vei merge tu, nu te va mai vedea nimeni.
Nu, nu!
Nu!
- Bună, drăguță pelerina! - Stai departe
de pelerina sau te tai în mii de bucăți!
Nu o vreau.
De unde o ai?
- Bunica a făcut-o dintr-un lup care ne-a atacat.
Și mi-a dat cuțitul ăsta frumos pentru protecție.
Uite ce am eu! Un ou de aur.
- De unde l-ai luat? - Am furat o găină
care făcea ouă de aur din regatul giganților.
Nu te cred.
E adevărat. Și să vezi harpă gigantului.
Cântă cele mai frumoase cântece și nici nu trebuie s-o atingi.
Sigur că da. De ce nu te duci înapoi
în regat acum și o aduci înapoi să mi-o arăți?
Aș putea.
- Aș putea. - Nu ai putea! Mincinosule!
Nu sunt mincinos! Voi aduce harpă. Vei vedea!
Jack a acceptat provocarea fetiței și înainte ca el
să-și dea seama, s-a trezit fugind de un gigant.
Nu mă avem mult timp! Nu știu de unde să începem.
Ai putea să începi cumpărând o vacă nouă cu banii
- care i-ai luat de la băiat. - Și de unde cumpăr o vacă?
Mergi în satul vecin, vei găsi o vacă acolo.
- Tu ce vei face? - Mă duc să iau condurul.
- Condurul galben? - Condurul de aur!
Condurul de aur, asta vroiam să zic. Cum îl vei găsi?
Am cunoscut o domniță cu conduri de aur în nopțile astea două.
- Crezi că poți lua unul? - Sunt sigură.
Stai. De ce ne despărțim mereu?
Pentru că trebuie dacă vrem să rămânem împreună...
Ce?
Tot regatul se cutremură când vrejul de fasole se prăbuși, omorând gigantul...
Cât despre Cenușăreasa, a fugit de prinț... din nou.
E un prinț foarte isteț,
e un prinț care se pregătește.
Știind că voi fugi iar de el
a turnat smoala pe scări.
Și am fost prinsă pe nepregătite.
Asta înseamnă că-i pasă...
E mai mult decât malițiozitate.
M-ai bine te-ai opri să te gândești cât timp stai
aici înțepenită pe scările palatului.
Bine, ce vrei? Trebuie să iei o decizie.
De ce nu stai, te lași prinsă? Să mai cuget, care-ar fi răspunsul lui?
Dar apoi dacă el știe cine sunt, când eu știu
că nu sunt ceea ce crede el că vrea?
Dacă nu sunt ceea ce și-a imaginat un prinț?
Dar poți știi cine ești, până nu știi ce vrei, ceea ce nu știu?
Atunci ce alegi, să fii în siguranță,
să nu te vadă nimeni, nici tu, dar unde totul e greșit?
Sau unde totul e în regulă, dar știi că nu vei aparține?
Și orice ai alege, fă-o repede, pentru că
începi să te lipești de treptele palatului.
E prima mea decizie importantă, nu e ușor de făcut.
Să vii la bal e captivant... Dar când ești acolo, te sperie.
Și e distractiv să înșeli când știi că poți pleca, dar trebuie să ai grijă.
Sunt multe în joc, dar am tras de timp destul,
pentru sunt încă înțepenită în chestia asta de pe trepte,
mai bine fug acasă să evit conflictul,
acasă unde nu le pasă, îmi e mai bine acolo,
unde nu am de făcut alegeri, așadar nu am de pierdut.
Îmi voi scoate pantofii.
Dar stai, gândește-te bine, nu trebuie să iasă rău...
Știu care-mi e decizia. Aceea de a nu decide.
Îi voi lăsa un indiciu. De exemplu, un pantof.
Să văd ce va face. Acum el, nu tu, care va rămâne cu un pantof,
în smoală. Și mi-am dat seama de ceva,
ceva ce nu știam,
pe treptele palatului!
Balul s-a terminat. Trimite-i pe toți acasă.
- Și prințesa? - Nu ajunge departe doar cu un pantof.
- Nu te apropia de mine. - Te rog, stai! Ascultă-mă!
- M-ai mai atacat o dată. - Nu te-am atacat.
Ți-am atacat pantoful. Am nevoie de el.
Îți dau o boabă de fasole magică în schimbul lui.
Boabă de fasole magică?
- Aiureli! - Stai, te rog. Nu mai am timp!
Am nevoie de pantof pentru a avea un copil.
- Asta nu are sens! - Are sens că fugi de un prinț?
- Trebuie să plec! - Ia pantofii mei. Vei fugi mai repede.
- Mulțumesc. - Oprește-te! Ce ai în mână?
- Nimic. E al meu. - Minciuna îți va costa viața!
Nu-mi pasă dacă mă va costa viața, pleacă!
Vei plăti pentru asta!
Sire, am reușit să obțin celălalt condur.
Te rog, dă-mi condurul, bunule prinț și totul se va sfârși cu bine.
Înapoi!
Fă cum zice ea. Avem nevoie doar de unul.
Trebuie să căutăm domniță căreia îi vine condurul.
- În seara asta? - Chiar în seara asta!
Și în grabă, soția brutarului
nu observă un al doilea vrej urcând spre cer.
Să se știe că alteța sa, prințul moștenitor,
va vizita toate casele din sat în seara asta.
Toate domnițele sunt obligate să rămână
în casele lor până sunt vizitate de alteța sa.
Toate domnițele sunt...
În timp ce prințul așteptă nerăbdător, mamă vitregă
lua lucrurile, și piciorul Florindei, în propriile mâini.
- Ai grijă, degetul meu...! - Draga mea, știu...
Ce-o să facem?
- Va trebui să-l tai. Dar când îi vei fi soție
poți sta jos sau merge cu trăsura. Nu va trebui să mergi!
Fără un deget, Florinda a încălecat calul prințului,
neștiind că-i picura sânge din condur.
Lucinda era următoarea.
De ce nu încape? Dragă, nu te mișca. Taie puțin din călcâi și va merge,
când îi vei fi soție vei avea o așa viața
că nu va trebui să mergi!
Fără un călcâi, Lucinda și-a ascuns durerea.
Se potrivește perfect, alteță!
- Nu mai ai alte fete? - Doar o fetișcană în bucătărie,
care răposatul ei tată a lăsat-o în urmă, dar nu poate veni, e prea murdară.
Aș recunoaște acești ochi frumoși oriunde. Tu...
Tu ești adevărata mea soție!
Că pedeapsă pentru cruzimea lor, păsările Cenușăresei
au zburat spre surorile vitrege...
Și le-a orbit.
Cât despre Rapunzel, vrăjitoarea a trimis-o
într-o mlaștină, în cea mai întunecată parte a pădurii.
Rapunzel?
Dragul meu! Sunt aici.
Rapunzel?
Rapunzel? Tu ești? Sunt orb, nu pot vedea.
Cum a putut să-ți facă asta?
- Rapunzel! - Ce?
Te pot vedea!
Părul tău.
Haide!
Nu mai avem timp... Haide!
Te-am găsit! Ai găsit vacă!
- Și tu ai condurul! - Le avem pe toate patru!
Văd o vacă. Văd un condur.
Și pelerină roșie ca sângele.
- Și părul galben ca porumbul. - Le avem pe toate.
Stai puțin! Vaca nu pare a fi alba ca laptele.
Ba sigur că e.
Trebuie să fie!
Vaca a fost acoperită de făină!
Ce? Nu ai luat o vacă albă?
Am avut o vacă albă ca laptele. Îți zic sincer.
- Atunci unde e? - E moartă.
Și ne-am gândit că preferi o vacă vie.
Sigur că prefer o vacă vie! Arată-mi atunci
vaca moartă ca să o aduc la viață!
Bine, pe aici.
Jack!
Aici erai! Mi-am făcut griji pentru tine!
E un gigant mort în curtea noastră!
- Chiar este? - Știi bine că da.
- Ar fi putut să te strivească! - Dar mamă, uite.
Cea mai frumoasă harpă.
Ai furat prea mult.
Ai fi putut muri coborând pe plantă aia.
Am acoperit-o cu frunze! E aici...
- Ce se-ntâmplă? - Vă aduce vacă la viață.
- Poate face asta? - E o vrăjitoare! Poate face orice!
Înapoi!
Albă ca laptele. Te-ai întors! Nu-mi vine să cred!
E aproape miezul nopții!
Liniște! Hrăniți vacă cu obiectele.
- Ce? - M-ai auzit!
- Hrăniți vacă. - Serios?
- Umple-o cu lapte. - O fac eu. Doar pe mine mă lasă.
Haide, amice! Poți s-o faci.
Nu merge!
Ingredientele sunt greșite.
Uitați de copil!
Nu...
Stai, ți-am urmat instrucțiunile. Unu, vacă e albă ca laptele. Corect?
Da.
- Și doi, pelerina e roșie ca sângele. - Da.
- Și trei, condurul... - Și patru...
- Am comparat părul cu porumbul ăsta. - Da.
L-am luat de la o domniță dintr-un turn...
Ce ai făcut?!
- Ce făceai acolo? - Nimic, doar treceam pe acolo...
Am atins acel păr! Ți-am zis! Nu trebuie să fi atins ingredientele!
Nu... Porumbul! Poți folosi părul catifelat al porumbului...
Da!
Rupe-l de la porumb și dă-i-l vacii. Repede.
- Funcționează! - Dă lapte!
În sfârșit!
Și așa se întâmplă, tot ce părea greșit acum era bine.
Vrăjitoarea anula blestemul mamei sale.
Cenușăreasa nu mai fugea de prinț.
Jack a fost reunit cu vaca lui iubită
și acum mama lui se îmbracă cu ce era mai scump.
Și brutarul și soția lui erau părinții mândri a unui voinic băiețel.
Mulțumim pentru condur.
Atenție! Să felicităm noii căsătoriți în timp ce se îmbarca
spre fericire, astăzi și pentru totdeauna...
Și astfel cu regatele pline de fericire, aceia care
au meritat erau destinați să trăiască fericiți până la adânci...
Jack? Jack...?
Atenție!
Nu vă panicați!
Prințul dorește să se adreseze poporului lui loial.
Atenție!
Nu trebuie să vă îngrijorați. A fost un cutremur
într-un sector îndepărtat al regatului.
Nu aveți de ce să vă temeți.
Voi investiga personal deranjamentul.
Acum mergeți toți în sate și vă continuați
viețile!
Dar cum se întorceau în pădure,
drumurile lor obișnuite nu mai erau de găsit
și viețile lor erau pe cale să se schimbe.
Totul e atât de diferit.
Bună, micuțo.
- Bună, domnule brutar. - Ești bine?
Ce faci aici? Cu o valiză?
Mă mut cu bunica mea. Întreg satul nostru
s-a năruit. Nu mi-am mai putut găsi mama.
Și acum nu mai găsesc casa bunicii.
Ce vrei să zici?
- Am mers în vale și nu am recunoscut nimic.
Nu este nici un drum. Unde e bunica?
Calmează-te. Te ajutăm s-o găsești pe bunica și fără drum.
- Ține-l tu puțin. - Serios?
De ce plânge când îl țin eu?
Nu trebuie să-l ții de parcă ar fi atât de fragil.
- Nu mă vrea. Își vrea mama! - Nu pot avea mereu grijă de el.
Voi avea grijă de el... când va fi mai mare.
- Cine ar putea fi? - E vornicul și familia regală.
Bună!
- Ce va aduce prin pădure? - Castelul a fost distrus.
Nu! Regatul e atacat.
Unde va merge familia regală?
Nu știu! Nu fac eu legile. Eu doar le aplic.
Cred că e mai bine să ne întoarcem în sat. Luăm fata cu noi.
Vino cu noi.
- E un gigant! - O femeie gigant!
Unde e tânărul care mi-a omorât soțul?
- Nu e nici un tânăr aici! - Nu l-am văzut.
Ți-l aducem imediat. Nu te mișca!
Tu ne-ai distrus casa. Nu un cutremur.
Și cine mi-a distrus mie casă? Îl vreau pe băiat!
Nu vrei o fată oarbă în schimb?
Cum îndrăznești? Vrea băiatul!
L-a văzut cineva pe Jack al meu? A fugit și l-am...
Și ea-l caută.
Dă-mi-l!
Jack e doar un băiat! Nu aveam mâncare așa că și-a vândut iubita vacă
în schimbul boabelor magice.
Băiatul, vreau băiatul!
- Lasă-mi băiatul în pace! - Aștept!
Taci, femeie, sau ne va omorî!
Treci prin regatul nostru
cu pantofii tăi mari, distrugând tot în calea ta.
Ești un tiran! Îmi voi ascunde băiatul și nu-l vei găsi niciodată.
- Nu-l vei lua niciodată... - Înapoi, femeie!
Băiatul se ascunde în turnul bisericii. Îl găsești acolo.
Da, așa e.
- În turnul bisericii. L-am văzut acolo! - Și dacă nu e acolo
mă voi întoarce diseară și vă găsesc!
Pe toți!
Uite!
Ce i-ai făcut?
Nu am vrut s-o rănesc. Mă gândeam la ce e mai bine.
Ascultați. Dacă vrem să supraviețuim trebuie să rămânem împreună.
Unii sunt făcuți să se lupte cu giganți și unii nu sunt.
Nu am constituția fizică necesară. Și dacă nu pot fi de ajutor, mă ascund.
Să mergem! Totul se va sfârși cu bine.
Nu întotdeauna.
Nu știu unde pleacă. Gigantul deja a distrus
întreg satul.
Ce a mai rămas din grădina mea sunt boabele astea.
- Ce facem acum? - Nu avem de ales.
Găsim băiatul și-i dăm ce vrea.
- Dacă o facem îl va omorî pe Jack. - Și dacă nu, va omorî jumătate din regat.
Promite-mi că nu o vei lăsa să-l ia pe Jack. Promite!
Bine, îți promit.
Rapunzel!
Ești bine!
Slavă cerului.
- Cine ești? - Sigur îți amintești de mine...
- Desigur! Nu mă recunoști. - Mamă?
Asta sunt eu, draga mea. Nu trebuie să-ți mai fie rușine cu mine.
Trebuie să vii cu mine. Este un gigant în regat.
Draga mea. Ești bine? De ce ai fugit?
- Îmi era teamă. - Vino cu mine.
Nu merge cu tine! Vei veni cu mine.
Nu vin cu tine!
Atunci nu-mi dai de ales.
Nu!
- Doamne! - Stai, tu ești cea care m-a orbit.
- Și care m-a închis în turn. - Să te protejez.
Și apoi m-a alungat pe o insulă... în mijlocul mlaștinii!
Încercam să fiu o mamă bună!
Rapunzel, nu!
- Nu vei fi în siguranță cu el. - Du-mă departe de aici.
Nu înțelegi? Nu mai vreau să te văd. Niciodată!
Rapunzel, gigantul!
Nu contează ce zici,
copiii nu ascultă,
Nu contează ce știi, copiii refuză
să învețe. Ghidează-i prin viață,
tot nu ascultă. Copiii pot crește
din ceva ce iubești în ceva ce pierzi.
Jack! Jack!
Jack! Unde ești?
Jack!
- Nu îl vom găsi. - Să ne despărțim, avem mai multe șanse.
- Nu. Nu te las singură. - Voi fi bine.
- Dacă ne pierdem? - Ne întoarcem aici.
- Merg și eu. - Nu.
Tu vei rămâne aici cu copilul.
Ne întoarcem imediat.
- Lași copilul cu ea? - Doarme.
- Va fi bine cu fata. - Pot avea grijă de copil.
- Vezi? - Dar dacă se întoarce gigantul...
Dacă, dacă! Cinci sute de pași.
Du-te! 1, 2, 3
Stai!
Poftim.
Ia asta. Nu vreau să-ți fie frig.
Bine. 1, 2, 3, 4,
- 5, 6 - Jack!
- 9, 10 - Jack!
69, 70, 71, 72, 73, 74
Bună, alteță.
Bună.
Bună din nou. Ne-am mai întâlnit.
Da, desigur.
Cred că ești aici să omori gigantul.
- Gigantul? - Da. Nu ai auzit, este un gigant...
primprejur... Nu e un cutremur...
Desigur.
Un gigant.
E o femeie gigant. Ceea ce e foarte neobișnuit.
Așa zic și eu. De ce ești singură în pădure?
Am venit cu soțul meu.
Eram... E o poveste lungă.
- Te lasă să umbli singură prin pădure? - De fapt, a fost alegerea mea.
- Cat de curajoasă! - Curajoasă?
Se poate întâmpla orice în pădure
Te pot săruta? Am putea fi zdrobiți în orice moment.
Nu te grăbi.
E ridicol, ce caut aici? Sunt în povestea greșită.
Stai! Nu putem face asta! Tu ai o prințesă!
- Sigur că da. - Și eu am... un brutar.
Desigur,
ai dreptate. E o nebunie.
Nebunia se poate întâmpla în pădure
Din nou, te rog... Nu mai ezita.
Orice moment, mic sau mare, e tot un moment.
Trăiește momentul, cerul poate cădea oricând.
Dar nu e bine!
Rău și bine, nu contează când ești în pădure,
doar sentimente. Să trăim momentul fără rușine,
viața e uneori neplăcută...
Trebuie să știi asta, fiind țărancă... Trebuie să iei momentul
ca un cadou al prezentului.
477, 478,
479, 480,
481, 482, scuză-mă, doamnă.
Ați văzut un băiat...
Cam atât de înalt... Vă pot ajuta cu ceva?
A căzut copacul.
Mormântul mamei, distrus.
Îmi pare rău.
Nu ar trebui să mă plâng. Sigur au suferit alții mai rău după cutremur.
Nu e nici un cutremur... E un gigant, terorizează regatul!
Sunt sigură atunci că prințul va izgoni gigantul din regat.
Prințul? Sigur e undeva acum, seduce tinere domnițe.
Ce?
Arăți ca o prințesă... dar mai murdară.
Nu, tu ești prințesă! Îmi pare rău. Nu te-am recunoscut.
Nu, te rog, ridică-te! Aici nu sunt o prințesă.
A trebuit să mă deghizez. Nu pot ieși din palat fără escortă.
Dacă vrei, poți veni cu mine.
- Vei fi în siguranță cu mine. - Mulțumesc.
Pe aici.
Trebuie să te las. Trebuie să merg să ucid gigantul.
Nu te voi uita.
Cât de curajoasă ești să mergi singură prin pădure.
Și cât de viu m-ai făcut să mă simt.
Ce-a fost asta?
Era din vina mea? Era din vina lui?
Un prinț chiar m-a sărutat, iar și iar?
Și l-am sărutat înapoi? A fost greșit?
Sunt nebună? Asta e tot? Îi e dor de mine? S-a plictisit subit de mine?
Trezește-te! Nu mai visa,
nu te mai grozavi prin pădure,
nu se cuvine. Ce e în legătură cu pădurea?
Înapoi la viața ta, înapoi la copilul tău,
înapoi la soțul tău, nu trăiește nimeni în pădure.
Sunt jurăminte, legături, nevoi, standarde,
sunt permisiuni și interziceri.
De ce nu le pot avea pe amândouă? Ăsta-i răspunsul, dacă ești isteț.
Să ai un copil pentru căldura și un brutar pentru pâine și un prinț
pentru orice... niciodată! E pădurea asta.
Accepta lucrurile, găsește băiatul,
întoarce-te la grup, oprește gigantul,
doar ieși din pădurea asta.
El era de vină? Da, așa e.
Eu eram? Nu, nu era decât
o păcăleală a pădurii.
Doar un moment, un moment ciudat trecător...
Trebuie să fie mereu puțin ori mult, ori simplu ori măreț?
E mereu ori? Nu e niciodată și?
Pentru asta sunt pădurile.
Pentru momentele astea în pădure.
Dacă viața ar fi făcută doar din momente,
din când în când unul rău...!
Dar dacă viața ar fi doar momente. Atunci nu ai știi că ai avut unul.
Întâi o vrăjitoare, apoi un copil, apoi un prinț,
apoi un moment... Cine poate trăi în pădure?
Și să obții ce vrei, doar pentru un moment...
E o pădure periculoasă...
Lasă momentul. Dar nu-l uită pentru nici un moment.
Doar amintindu-ți că ai avut un "și când te întorci la ori
face că ori - ul să însemne mai mult ca înainte,
acum înțeleg... și e timpul să ies din pădure!
71, 72, 73, 74, 75
72, 73, 74
- Ar fi trebuit să se întoarcă. - Nu s-ar fi pierdut.
Sunt sigură că se va întoarce.
- Nu, trebuie s-o caut... - Uite pe cine am găsit!
- Mă rănești! - Dă-i drumul!
Îi dau drumul când i-l dau gigantului.
Oprește-o! Lasă-l în pace!
- Pleacă de lângă el. - Opriți-vă! Am zis să vă opriți!
Unde ai găsit asta?
- Îmi pare rău, domnule... - E a soției mele!
Îmi pare rău. Am găsit-o. Era în capătul unei prăpăstii...
Ce vrei să zici?
- Cat de groaznic... - Nu. Nu...!
E doar vina mea.
Nu trebuia s-o las să plece singură.
- Trebuia s-o fac să rămână cu mine. - Mustrarea de conștiința e inutilă.
- Soția mea e moartă! - Revino-ți! Când ești mort, ești mort.
Acum trebuie să ducem băiatul, gigantului
- înainte să fim toți morți... - Pleacă de lângă el!
Nu e vremea să fii milos! O să meargă la gigant și eu îl duc.
Da! El e de vină!
Din cauza ta e un gigant printre noi și soția mea e moartă!
Dar nu este vina mea, mi s-au dat boabele acelea! Tu m-ai convins
să dau vaca pentru acele boabe de fasole! Și fără acele boabe de fasole
nu ar mai fi fost nici un vrej spre giganți!
Stai puțin... boabe de fasole magice pentru o
vacă atât de bătrână ca a trebuit să minți
pentru a o vinde, ceea ce ai făcut! Erau boabe de fasole lipsite de valoare?
Nu a fost un preț corect?
Și spune-ne cine te-a convins să te duci după aur!
- Vezi, e vina ta. - Nu!
- Ba da, este! - Nu, nu e!
- Ăsta-i adevărul. - Stai puțin,
am furat aurul doar pentru a-mi recupera vaca de la tine!
- Așadar e vina ta! Da! - Nu, nu e!
Aș fi păstrat boabele acelea, dar casa noastră era blestemată.
Ea ne-a pus să căutăm vaca pentru a anula vraja!
E vina tatălui lui că blestemul a fost aruncat
și locul a fost blestemat!
- Atunci e vina lui! - A fost vina lui.
- Nu. - Ba da, este.
- Cred... - Stai puțin,
am tăiat vrejul, nu-i așa? Asta-i clar.
Dar fără vrejul de fasole, ce e ciudat,
în primul rând, e cum a coborât al doilea gigant? În al doilea...
- Da! - Cum?
Cine a avut
- cealaltă boabă de fasole? - Ai pus-o în buzunar.
Ba nu! Ba da.
- Așadar e vina ta...! - Nu e, pentru că i-am dat-o soției.
- Atunci e vina ei...! - Nu, nu e!
- Atunci a cui e? - Stai puțin!
A dat boabă de fasole pentru pantof
- așadar tu știi ce s-a întâmplat cu boabă de fasole!
Te referi la acea veche
boabă de fasole care soția ta...? Dar nu am știut, așa că am aruncat-o...
Nu te uita la mine!
- E vina ta atunci! - Dar...
- Și nu e a mea! - Dar ce?
Dacă nu te-ai fi urcat din nou...
Ai fost lacom! Aveai nevoie de găină aceea?
- Dar am luat-o pentru mama...! - Atunci e vina ei!
Și în al treilea rând, cum rămâne cu harpă? Harpă... da!
- Ea m-a provocat! M-ai provocat - Eu te-am provocat?
- A zis că-mi este teamă... - Eu?
- Nu, nu-i așa! - Așadar e vina ta!
Dacă nu l-ai fi provocat... și dacă ai fi lăsat harpă acolo
nu am fi în necaz! Ei bine, dacă tu
- nu ai fi aruncat... - Dar dacă ea nu le-ar fi cultivat...
E vina ta!
E ultimul miez de noapte.
E ultima dorință. E ultimul miez de noapte
curând va fi bum...!
Ai zis o mică minciună, ai furat puțin aur,
ai încălcat un jurământ, nu? Trebuia să ai prințul,
trebuia să ai vaca,
trebuia să vi se împlinească dorință, indiferent de cale.
Dar nu contează acum. E ultimul miez de noapte.
E distrugerea...!
Doar un vast miez de noapte,
toți vor fi zdrobiți!
Nu putem face nimic... Nu e chiar adevărat.
Putem să-i dăm băiatul.
Nu, desigur, ceea ce contează e vina. Cineva pe care să dați vina.
Dacă asta va face plăcere, să dați vina,
dacă asta e scopul, dați vina pe mine...
Doar dați-mi băiatul.
Nu.
Sunteți atât de drăguți. Nu sunteți nici buni, nici rai,
sunteți doar drăguți. Eu nu sunt bună sau drăguță.
Eu doar am dreptate.
Eu sunt vrăjitoarea. Voi sunteți lumea.
Eu sunt obstacolul, în mine nu are nimeni încredere.
Toți sunteți mincinoși și hoți. La fel ca tatăl său,
cum va fi și fiul său... De ce mă mai chinui?
Veți face ce vreți. E ultimul
miez de noapte. Adio, tuturor. Venind cu repeziciune
miezul nopții... curând veți vedea cerul căzând.
Poftim, vreți o boabă de fasole? Mai luați o boabă,
ele sunt făcute să îmbogățească!
Plantează-le și ele se înălța... Poftim, mai vreți?
Ascultați urletul. 20 de giganți...! Puteți da vina pe altă vrăjitoare.
E ultimul miez de noapte,
e ultimul vers. Acum, înainte să treacă de miezul nopții
vă las ultimul meu blestem. Vă las singuri.
Puteți îngriji grădină, e a voastră. Separați și singuri,
toți în patru labe. Bine, mama... când?
Am pierdut boabele, iar! Pedepsește-mă, cum ai mai făcut,
Dă-mi gheare și cocoașa doar ia-mă
din lumea asta și din tristețe și din necaz și din distrugere,
Poate nu ar fi trebuit să fur de la gigant...
Poate nu ar fi trebuit să mă abat de la drum...
Poate nu ar fi trebuit să merg la bal...
- Da, poate nu ar fi trebuit... - Unde pleci?
- Departe de aici. - Dar ai zis că trebuie să reușim împreună.
Nu contează dacă suntem împreună sau despărțiți.
Avem nevoie de ajutorul tău.
Nu înțelegi. M-am bazat pe soție mereu. Ea era cea care ajuta.
- Îți părăsești copilul? - Va fi mai fericit cu o prințesă...
Dar stai...
- Ce cauți aici? Nu vreau să vorbesc cu tine.
Fiule.
Din cauza ta s-au întâmplat toate. Pleacă.
- Îmi pare rău, am făcut o prostie. - De ce ai face asta?
De ce ai luat boabele vrăjitoarei?
Erau acolo și le-am vrut. Nu am gândit, am fost neatent...
- Egoist. - Da.
Le-ai furat și ai fost prins. Și apoi
ai făcut ce faci de obicei. Ai fugit.
Când a murit mama ta, eu...
M-am urât și am fugit de vină
- de rușine... - De fiul tău.
- Da, și de fiul meu. Și îmi pare rău. - Atunci ce vrei?
Nu faci aceleași greșeli? Nu fugi?
Fii mai bun decât mine, fiule.
Fă mai bine...
Dacă ar fi vreo cale să surprindem gigantul.
E prea înaltă să fie surprinsă.
Știam că nu te vei da bătut.
- Nu și-ar fi lăsat copilul. - Așa părea.
Dă-mi fiul.
- Ce facem acum? - Trebuie să scăpăm de gigant împreună.
Se întoarce curând. Uite care-i planul.
I-l dăm pe Jack gigantului.
Te vom folosi ca momeală s-o atragem în groapa cu smoală.
Ne pot ajuta păsările! Prieteni, avem nevoie de voi.
Ce s-a întâmplat cu prințul?
Nu contează acum! Trebuie să găsim o cale să învingem gigantul.
Da,
vă mulțumesc pasarelelor.
- Poți vorbi cu păsările? - Păsările își vor face treaba.
Nu avem prea mult timp.
- Sunt entuziasmat. - Mai întâi, avem nevoie de o armă.
Tatăl tău e foarte curajos. Și noi vom fi curajoși.
Ești bine, domnișoară?
Gigantul a mers pe acolo.
Draga mea!
Nu te-am recunoscut. Ce cauți aici?
Și cu un copil?
Trebuie să te întorci la castel.
- Este un gigant în libertate. - Știu prea bine.
Dragostea mea. Ce este?
- Poate nu sunt singura ta dragoste. - Te iubesc cu adevărat.
Dacă mă iubești, de ce ai rătăcit?
Credeam că dacă ești a mea nu vei vrea altceva.
Dacă așa te comporți ca prinț, ce fel de rege vei fi?
Am fost crescut să fiu fermecător, nu sincer.
- Cred că ar trebui să pleci. - Asta vrei cu adevărat?
Casa tatălui meu a fost un coșmar. Casa ta e un vis.
Acum vreau ceva între cele două.
Voi iubi mereu domniță care a fugit.
Și eu, îndepărtatul prinț.
- Ai grijă. Nu atât de repede. - Nu-ți fă griji,
e mai ușor decât un vrej de fasole.
Sunt în copac... acolo. Am făcut praștii din pelerina mea.
- Și eu am vrut să mă urc. - Mă bucur că ai stat să mă ajuți.
Ce s-a întâmplat?
Cred că mama și bunica ar fi supărate pe mine.
De ce?
Ziceau să le fac mândre mereu și eu sunt pe cale să omor pe cineva.
Nu pe cineva.
- Un gigant care a făcut mult rău. - Dar un gigant e tot o persoană.
Nu ar trebui să iertăm?
Mama nu te poate ghida.
Ești pe cont propriu, doar cu mine alături.
Dar nu ești singură.
Nimeni nu e într-adevăr singur. Nimeni nu e singur.
- Îmi doresc... - Știu.
Stai să audă mama că am omorât gigantul.
Jack!
Jack, trebuie să-ți zic ceva.
- E despre mama ta. - Ce?
Nu a supraviețuit.
- A fost omorâtă de gigant? - Nu. Se lupta
cu gigantul, încercând să te protejeze
și a fost împinsă de vornic și a căzut.
- Vornicul va plăti. - Nu, Jack!
După ce omor gigantul, îl omor pe el.
- Nu o să faci asta. - A făcut ceva greșit. Va fi pedepsit.
Nu e atât de ușor.
- Mama nu e aici, acum. - Lucruri greșite, lucruri corecte...
- Cine știe ce-ar zice? - Cine știe care-i adevărul?
- Nimic nu e clar acum. - Fă ceva, luptă-te cu ceva...
- Simți că ți-ai pierdut calea? - Tu decizi, dar nu ești singur.
Crede-mă. Nimeni nu e singur.
- Crede-mă. - Sincer...
Oamenii fac greșeli. Tati, mame,
oamenii fac greșeli,
ținând-o pe-a lor, gândind că sunt singuri.
Onorează-le greșelile. Lupta pentru greșelile lor...
Toți fac... greșeli teribile.
Vrăjitoriile pot fi cinstite, giganții pot fi buni.
Tu decizi ce-i corect, tu decizi ce-i bun.
Doar ține minte.
Cineva e de partea ta.
Partea noastră. Cineva nu e.
Când vedem partea noastră...
poate uităm.
Ei nu sunt singuri,
nimeni nu e singur,
cineva e de partea ta... Nimeni nu e singur...
Du-te, Jack!
Ai grijă.
Vine!
- Unde-i băiatul? - E la noi.
- Unde? - Se ascunde în copacul ăla!
Sunt aici!
- Ești gata? - Gata!
- Bune pasarele! - Nu arată prea fericită.
- Ai grijă, Jack! - Jack!
Jack!
- Jack! - Unde sunt?
Jack? Domnule brutar?
Jack? Aici!
Jack!
Ai grijă,
Ești bine?
- Unde-i? - Nu e cu tine?
- Jack! - Domnule brutar?
Jack!
Ajută-mă.
Jack, sunt aici.
Sunteți în regulă?
Sunteți bine?
Sunteți în regulă?
Da.
Am reușit. Veniți aici.
- Acum ne putem întoarce acasă. - Ce casă?
- Nu e nimeni să aibă grijă de mine. - Și noi nu avem unde să mergem.
- Așa că ne mutăm la tine. - Păi...
- Sigur, puteți veni cu mine. - Și tu poți veni.
- Doar dacă vrei. - Te ajut bucuroasă cu casa.
Uneori chiar îmi face plăcere să fac curat.
Dă-mi-l mie.
Știu că ți-e dor de mama ta.
Și mie îmi este.
- Poate nu sunt făcut să am copii... - Nu spune asta!
Sigur că ești.
Dar cum voi știi cum să fiu tată dacă tatăl meu nu mi-a arătat?
- Calmează copilul. - Da, calmează copilul.
Povestește-i cum s-a întâmplat totul.
Fi și tata și mama, vei știi ce să faci.
Singur.
Uneori oamenii te părăsesc
în mijlocul pădurii.
Nu lăsa asta să te întristeze,
nimeni nu pleacă de tot, nu ești singur,
nimeni nu e singur,
ține-l la lumina acum. Lasă-l să vadă strălucirea.
Totul va fi bine acum,
spune-i ce știi...
Odată ca niciodată... într-un regat îndepărtat...
- Era un sătuc la marginea pădurii... - Ai grijă ce zici...
- Și aici trăia o tânără domniță... - Copiii vor asculta...
Un tânăr fără de griji și un brutar fără copii...
cu soția sa.
Și într-o zi, brutarul și soția sa erau în magazin
- când o vrăjitoare... - Copiii vor străluci.
Năvăli, scoțând ușile din balamale...
Copiii se vor uita la tine, să știe ce să facă,
să învețe cum să fie.
Ai grijă când zici ascultă-mă pe mine.
Copiii vor asculta.
Ai grijă ce-ți dorești,
dorințele sunt copii. Ai grijă pe ce cale pornesc.
Dorințele se îndeplinesc, dar nu sunt gratuite.
ÎN INIMA PĂDURII
---=== S F Â R Ș I T ===---
Îmi doresc!