FALSIFICATORUL
Bună dimineaţa.
Hei, Cutter! A venit avocatul tău.
Chiar nu mai am ce să fac. Apelul tău a fost respins.
Uite.
- Mai ai mai puţin de 11 luni. - 10 luni.
10 luni. În fine. E şi mai bine, nu?
Rezistă. O să-ţi ispăşeşti sentinţa.
Cheamă-l pe Keegan.
- Nu. - Îl chem eu.
Nu. În calitate de avocatul tău te sfătuiesc să execuţi cele 11 luni.
10 luni.
Haide, cheamă-l!
- Un SUV? - Ştii cum e Gaston.
Ce să-i fac?
Ce naiba, Ray? Mai ai de făcut 9 luni şi îl chemi pe Keegan?
De ce ai făcut aşa ceva?
O să plăteşti scump pentru asta, să ştii.
La naiba!
O să-mi spui ce se întâmplă. De acord?
Da, o să-ţi spun.
Iisuse Hristoase!
Ce naiba faci aici?
- Doar nu te-ai eliberat, nu? - Ba da, tată. M-am eliberat.
- E minunat! - Unde e?
La etaj.
Cum naiba ai ieşit, Raymond?
Da.
Scuze.
Tată.
Când... Cum ai ieşit?
Trebuia să ies pe cauţiune, dar judecătorul mi-a acceptat apelul.
Nu-mi amintesc de toate astea.
La ce lucrezi? Arată bine.
Sunt doar nişte bucăţele de plastic.
Da, dar trebuie să le îmbini pe toate şi să concepi toate detaliile.
Tată.
Hai să nu facem asta, de acord?
Bine.
Deci? Cum a fost?
Ei bine...
Are de făcut nişte analize...
Mâine.
Mi-ar plăcea să cred că n-ai făcut vreo prostie.
Doar ca să vii aici.
Dă-o naibii.
Mulţumesc. Mulţumesc.
Scuzaţi-mă, trebuie să trec. Mă scuzaţi.
Mă scuzaţi, dră.
Vin.
Mă uşuram dincolo şi chiar mă gândeam: oare când o să vină falsificatorul?
- Collin. - Ce?
Uită-te acolo.
Iisuse!
Se vede de pe cameră că tipul ăsta are un tupeu incredibil.
E singura problemă din barul meu.
- Am înţeles. - Trebuie să mă ocup de asta.
Drogatul naibii!
Deci... Ray.
De ce m-ai sunat acum 10 luni? Te plictiseai?
Apreciez ce-ai făcut pentru mine. Dar am nevoie de puţin timp.
Ai avut destul timp.
Ai multe procese înainte. Şi timp.
Ba nu, asta nu ai.
Nu te uita aşa, Ray.
Cât timp ai fost plecat, am făcut afaceri cu alţi indivizi.
Vremurile se schimbă, Ray.
Pe lângă ei par un afurisit de filantrop.
- Îi cunoşti picturile? - Da.
- Fă-o. - S-o fac?
Cum adică s-o fac? Să-l falsific?
E un Monet. Pentru ce naiba?
Ca să-l furăm pe cel autentic.
Să-l furăm? Despre ce vorbeşti? Cum adică să-l furăm pe cel autentic?
În trei săptămâni. Va fi expus aici.
Iar tipul care îl vrea o să vină şi el la Boston.
Doar pentru o noapte.
Este imposibil. În trei săptămâni... nu pot face asta.
Ori accepţi, ori dau un telefon şi te întorci la închisoare.
Accepţi sau nu. Ai 48 de ore să iei o decizie.
Bun venit acasă, Ray.
- Doamne, mii de scuze. - Stai, stai, stai. Ce mai faci?
Nu te-am mai văzut pe aici. Eu sunt Katherin.
- Eu sunt Ray. - Ray? Îmi pare bine, Ray.
- Îl cunoşti pe Tommy? - Pe Tommy?
Da.
- Trebuie să plec. - Vrei să mergem undeva?
Mulţumesc.
Asta e maşina ta? Marfă!
- Pot să te conduc undeva? - Să mă conduci?
Da. Eu am treabă şi... n-ai vrea să vii cu mine.
Păstrează distanţa. Inclusiv de Tommy Keegan.
Există oameni mai buni şi locuri mai frumoase.
Hei...
Pe bune?
Bună! Ţi-e foame?
Bună ziua.
Bine... atunci facem ouă.
- Unde-i bunicul? - A plecat, dar te duc eu azi.
Din cauza poziţionării centrale în creier, e foarte dificil de înlăturat chirurgical.
Îmi pare rău, dle Cutter. Ştiu că e dificil.
- Dacă aveţi vreo întrebare... - Da, am. Ce-o să faceţi acum?
- Care-i planul? - Planul?
Da. O să aibă dureri? Ce-o să se întâmple?
Ar trebui să ne mobilizăm să-l facem pe William să se simtă cât mai confortabil
- în timpul evoluţiei. - Şi după aceea?
Nu ne putem pronunţa. Fiecare pacient e complet diferit.
- Deci? - Deci... ce?
Ce-au spus?
- Trebuie scoasă. - Scoasă? De ce s-o scoţi?
Ca să elimini riscurile.
- Chimioterapia o să mă vindece? - De ce vorbeşti aşa?
- Tată. - La naiba.
- Chimioterapia o să mă vindece? - Da, Will.
Tată, termină naibii cu minciunile şi spune-mi adevărul.
Nu ştiu.
- Te pot ajuta cu ceva? - Aş vrea să vorbesc cu şeful.
Bunicule. Îmi dai şi mie una?
- Vreau să raportez o crimă. - Stai jos.
Numele tău e Picklow? Frank Picklow?
- Unde s-a comis crima? - La San Francisco.
- Aseară. - Cine a fost ucis?
Eu.
Charles McGill. Trăia la Cambridge. Împlinea 28 de ani azi.
Îl cunoşteam. Era barman la The Palace. Am discutat cu el înainte să fie concediat.
I-a spus să plece de cum a intrat în tură. L-o fi prins cu ceva. Părea speriat.
- Putem face legătura cu Keegan? - Mi-ar plăcea.
Gata, băieţi. Intraţi şi faceţi-vă treaba.
Duceţi heroina la laborator să vedeţi dacă o poţi identifica.
Fă-mi o favoare şi ia toate amprentele de aici, da?
Ştii ce-i dificil? Să te bazezi pe poliţia locală pentru a pune lucrurile cap la cap.
Da, e de plâns. Vrei să-ţi aduc o batistă?
Ce vrei să afli?
Am auzit că un tip, Ray, s-a întâlnit cu Keegan în acea seară.
Duke Skylark, număr de înmatriculare J43-3K6.
- Bine. Ce are special tipul ăsta? - Nu ştiu. Are ceva.
- Cred că m-a dus de nas. - Te-a dus de nas?
- A reuşit să te ducă cineva de nas? - Sunt un simplu poliţist.
Un simplu poliţist...
Ai vorbit cu Keegan?
Ce vrea?
Un evaluator. Mâine.
- În legătură cu ce? Ceva de muncă? - Da.
- Tu ce vrei? - Ce vreau eu?
Ce-am vrut dintotdeauna, Carl.
Să merg în Tahiti şi să trăiesc ca Gauguin.
În Tahiti?
Will ce-şi doreşte?
Nu ştiu.
Will, ia fii atent.
- Nici să nu te gândeşti. - De ce?
- N-o să mă înscrii pentru aşa ceva. - De ce, nu vrei să cunoşti pe nimeni?
Nu, nu vreau să cunosc pe nimeni.
Să merg la Disney World să-l cunosc pe Tomb Raider?
- De ce nu? - Pentru că e jenant, tată. Ce rost are?
- Nu vrei să faci nimic? - Ba da, să nu mai discut despre asta.
- Bună, frumosule. Aştepţi de mult? - Nu, nu de mult.
- Şi dacă aş face eu asta? - Tată, las-o baltă.
Dar dacă ţi-i putea pune o dorinţă? Sau trei, ca unui Duh.
Un Duh, tată? Nu eşti un duh.
- Doamne fereşte! - Ba nu, vorbesc serios, Will.
Ai putea cere absolut orice. Orice îţi doreşti.
- De parcă ai ţine cont. - Ştiu şi eu? Te-aş putea surprinde.
Dă-mi o şansă.
Bine atunci.
Ştii ce-mi doresc? Să nu fi avut cancer.
Ţi se pare corect?
Nu ştiu, tată. Spune-mi tu.
Tu eşti duhul, nu?
Ia uită-te la tine. Fetele alea te măsurau din priviri.
Termină, tată.
Nu făceau asta.
Am glumit. Tu aveai o iubită, nu? Tracey, Trixie... sau cam aşa ceva.
- Cine ţi-a spus de ea? - Bunicul.
- Am ţinut legătura cât am fost plecat. - Aţi vorbit despre Tricia?
Da, de Tricia. Cât timp ai fost cu ea?
Tată, las-o baltă.
Da... Mă duc până la toaletă. Revin imediat.
Fiul meu e acolo. Dă-i orice vrea. Eu vreau un cheeseburger şi o cafea.
- Ghici ce zi e azi, Cutter. - Ştiu ce zi este.
Uite ce e. Iau prânzul cu fiul meu.
Spune-i lui Tommy că îl caut eu. Nu am uitat.
Scuze, Raymond.
Cine-i tipul după care te-ai dus la toaletă?
- Care tip? - Tată, te-am văzut ducându-te după el.
Burger cu ceapă şi brânză la grătar. Mai doriţi ceva?
Nu, asta-i tot. Mulţumim.
Brânză la grătar? Doar atât?
- Da. - De ce?
Nu ştiu, tată. Mă doare stomacul. N-aş putea mânca mai mult.
Chiar nu vrei să-mi spui cine era tipul acela?
Îi datorez nişte bani şefului lui şi a venit să-mi aducă aminte. Asta-i tot.
Cât îi datorezi?
Ştii ceva? Chiar nu vreau să te împovărez cu chestiile astea.
Nu-i nimic, tată. Poţi să-mi spui.
Nu ştiu de ce tuturor le e frică să-mi spună anumite lucruri.
- 15,000, bine? - Sfinte Sisoe! 15,000 $?
De ce îi datorezi 15,000? Pentru ce?
A trebuit să plătim judecătorul. Să-l mituim, ca să ies mai devreme.
Ca să-mi pot petrece timpul cu tine.
Vreau s-o văd pe mama.
Ce?
Vreau s-o văd pe mama.
- Pe mama ta? - Da, tată. Vreau s-o văd.
- Doamne... - Vorbesc cu Duhul sau nu?
Dar nu ştiu unde e.
Parcă spuneai că s-a mutat într-un apartament elegant.
- Da... exact... în apartament. - Bine atunci.
Asta e prima mea dorinţă.
Agent Paisley. Ţi-am găsit tipul.
Era la închisoare. Condamnat la 5 ani pentru falsificare.
A ieşit mai devreme pentru bună purtare.
Falsificare? Nu auzi asta în fiecare zi.
Nu prea. A fost suspectat în '87 pentru complicitate, apoi a dispărut.
Până l-a dat cineva în gât.
- Cine? - Tommy Keegan.
Exact. Tipul cel rău.
A încercat să nu lase urme.
Buick-ul e trecut pe numele tatălui lui. Joseph Cutter.
Escroc de modă veche. Hoţ de buzunare, de mărunţişuri.
A operat până pe Coasta de Est.
Fă-mi cinste cu ceva de băut şi îţi citesc şi cazierul lui.
Keegan e un infractor, deci a încălcat cauţiunea când s-a întâlnit cu el.
- Vrei să-l arestez? - Nu. Supraveghează-l doar.
- Cine e cumpărătorul? - Cumpărătorul? Nu există cumpărător.
E doar un tip care îl vrea.
Aş plăti pentru un afurisit de evaluator de artă.
Îţi vine să crezi aşa ceva? Să mă facă pe mine să plătesc.
Nu ştiu... Cunoşti vreunul?
- Pentru artă furată? - Da.
Legal?
Nu ştiu... poate...
Poate Ian Beef din Minnesota. Sau cam aşa ceva.
Minnesota.
- Deci cât? - Nu mult.
Eu te-am scos din închisoare, tu mi-l aduci pe Ian.
Vrei să te întorci la închisoare?
Sau vrei să facem treaba asta?
Ce vrei?
Am nevoie de un tablou din acelaşi an. De aceeaşi mărime.
Şi când o să-l găsesc, indiferent de preţ, o să-l plăteşti.
Da, sunt Roland Chambers.
Chambers.
Da, caut ceva anume. Caut ceva franţuzesc.
Cam din 1875. 40x32 inch.
Să mergem, flăcău.
Nu contează asta, doar perioada şi mărimea.
- Bunicule, cum era bunica? - Bunica ta era o sfântă.
Nu minţea niciodată, nu bârfea...
Şi ţi-ar fi dat şi ultimul ban din buzunar.
N-a mai suportat să trăiască alături de mine, ascultă ce-ţi spun eu.
Da.
- Câţi ani avea tata când a murit ea? - Patru.
Deci aţi rămas doar voi. V-aţi înţeles bine?
- Ce întrebare mai e şi asta? - Nu ştiu. Mă întrebam şi eu.
Te întrebai? De ce?
Nu ştiu. Nu v-am văzut să vă îmbrăţişaţi vreodată.
Sau să vă spuneţi că vă iubiţi unul altuia.
Eu nu fac asta, dar el ştie.
- Eşti sigur? - Nici bunicii tale nu-i spuneam.
Dar ştia. Pentru că vorbele nu înseamnă nimic pe lumea asta, Will.
Faptele omului îţi arată asta.
Dar mama mea? Ai cunoscut-o?
Deci despre asta era vorba.
Da. Tata m-a întrebat ce-mi doresc şi i-am spus că vreau s-o văd pe mama.
Lasă dracu asta şi treci în maşină.
Nu ştiu decât că unul dintre oamenii lui Keegan a fost prins.
A pierdut o căruţă de bani. Iar acum Tommy îi e dator cuiva.
Nu ştiu ce să zic, dar e vorba de mult "caşcaval".
Ai habar în ce te bagi?
Nu.
Bun.
- Salut. - Salut.
- Unchiule Carl. - Bună, Will. Ce mai faci, amice?
- Sunt bine. - Gata, gata. Tu du-te sus.
Tu vezi-ţi de drum. Tu du-te în spate.
- Te sun mâine. - De ce?
Du-te în spate!
Deci? Ce faci? I-ai promis c-o să-şi poată vedea mama?
Cum crezi c-o să se simtă dacă nu-i îndeplineşti dorinţa?
Şi Doamne fereşte să faci asta! Minciuni!
Indiferent ce-o să spui, sunt numai minciuni!
De 4 ani suntem aici, Ray. Eu şi cu Will. Şi ne merge bine.
Apoi apari tu, catapultat din închisoare... Iisuse, tu...
Spune-mi adevărul. Cum ai ieşit?
Keegan.
Să-mi trag una! Spune-mi că minţi!
Spune-mi că nu ai ieşit pentru blestematul de Tommy Keegan.
Iisuse, Marie şi cu mine!
Cât? Câţi bani o să-i faci? Ba nu, nu-mi spune. Nu vreau să aud.
Pleacă! Ia-l pe Will şi marş naibii din oraş.
- Am nevoie de ajutorul tău, tată. - Ştii ceva?
Trebuia să fi rămas la închisoare.
- E închis, amice. - Salut. Mă mai ţii minte?
- Ray. - Nu.
- Fostul soţ al lui Kim. - Ce naiba vrei?
- Vreau să ştiu unde e. - N-am mai văzut-o.
- Hai că ştii unde e. - Ţi-am spus, Ray.
N-am mai văzut-o pe jigodia aia de ani de zile.
Nu vreau să-ţi creez necazuri. Vreau doar să ştiu...
Nu cauţi necazuri?
Scoate-l pe tipul ăsta din atelierul meu!
Ieşi naibii afară, Ray!
Haideţi!
Haide!
- Unde-i? - Du-te naibii!
- Pentru ultima oară. Unde e? - Du-te naibii!
Gata. Nu te mai întreb o dată.
- Îţi crăp naibii ţeasta! - Du-te naibii!
- Să te ia naiba! - Nu te mai întreb o dată.
- Du-te naibii! - Unde e?
Strada Gestap. Acolo e, îţi jur.
Cum m-ai găsit?
- Prin Rodney. - Rodney...
A fost uşor.
Nu chiar.
Ce vrei?
Fiul tău vrea să te vadă.
- Câţi ani are acum, 12? - Mai degrabă 15.
Mă mai ţine minte?
Şi ce i-a venit aşa dintr-o dată să mă vadă?
- Nu cumva vrei să mă atragi înapoi... - Fiul tău e bolnav. Are cancer.
Are o tumoare în stadiu patru în cap.
Vreau să-ţi treacă mahmureala, să-ţi iei cea mai frumoasă atitudine
şi să iei masa de prânz cu fiul tău miercuri.
- Nu pot face asta, Ray. - Ba o să poţi.
- Nu pot. - Abia ţi-am zis că fiul tău e pe moarte.
Cum să nu poţi face asta?
Ce fel de om eşti?
O să faci asta, altfel o să-ţi fac viaţa mai mizerabilă decât este deja.
Mă întorc la prânz. Să fii pregătită.
Nu te mişca.
- N-are cum să nu doară, Ray. - Fii un pic mai atent, vrei?
Încă un pic şi am terminat.
- Ai terminat? - Da, am terminat.
Deci Keegan a făcut asta?
Rodney.
Doamne, Ray...
Îmi pare rău, tată.
- Aveai dreptate. - Bine... Cu ce te pot ajuta?
- Will e bine? - Doarme.
E o noapte grea pentru bărbaţii Cutter.
De ce ai nevoie?
- Ivan mai face afaceri? - Ivan? Sigur că da.
Whisky-ul lui e peste tot, ca gândacii.
Şi uite-l că vine. Şi loveşte!
Frate...
- Cine-i victima? - Rodney Hunter.
De trei ori arestat pentru abuz şi posesie de metamfetamină.
- Ce are de spus despre asta? - Nimic.
Conform dlui Hunter, Raymond Cutter căuta o cunoştinţă comună.
- Pe cine? - Pe fosta lui soţie. Kim O'Halery.
Încerc s-o găsesc, dar până acum, băiatul tău a încălcat cauţiunea
de două, trei, patru... de cinci ori deja.
Ce vrei să faci?
Vreau să aflu de ce.
Poftim.
- Melissa? - De ce nu te-a săltat?
Ea îl vrea pe Keegan.
Pe mine m-o fi văzut că umblu cu un infractor cunoscut care e o jigodie.
Am treabă, la naiba! Nu am timp de aşa ceva.
Da. Vino. Vreau să-ţi arăt ceva.
Multe dintre clădirile astea vechi au camere secrete din vremea Prohibiţiei.
Nici nu poţi intra în ele din interior.
- Destul de fain, nu? - Arată bine.
- E un plan prostesc. - Care parte?
Ba nu, vorbesc serios. Ce te face să crezi c-o să reuşeşti?
N-ai mai pictat nimic de ani de zile.
Ai dreptate, n-am mai pictat, dar asta nu înseamnă că n-am vrut.
E singurul lucru la care m-am gândit până acum.
Eşti bine?
Să mergem!
Poţi să-i spui lui Ivan c-a venit Joseph Cutter să-l vadă, te rog?
- Ivan nu este aici. - Ba este.
L-am văzut când s-a întors de la restaurant.
E în spate şi se îndoapă cu un sendviş cu vită şi porumb.
- Fă paşi, moşule. - Uite ce-ţi propun.
Dacă o să câştig eu, mă duci la Ivan.
Dacă o să câştigi tu, primeşti ăştia.
- De acord. - Număr până la trei.
Unu. Doi. Trei.
Nenorocitule! Ţi-am spus să nu mai vii niciodată aici, Cutter.
Întâmplător deţin o mică listă de cumpărături.
Vezi tu? Eu nu vând. Eu cumpăr serviciile tale ca specialist în achiziţii.
Ca rege al şobolanilor scotocitori.
- Ce naiba? Astea-s chimicale. - Şi minerale.
Iar multe dintre ele sunt a naibii de otrăvitoare.
Citeşte-le cu atenţie. Ne trebuie toate şi ne trebuie rapid.
- Salut. Sunt Raymond Cutter. - Super. Marfă. Mă bucur să te cunosc.
Da. Renovez casa. Era a bunicilor mei.
- Şi acum e a ta? - Acum e a mea.
Ia te uită ce tablou!
Tipul ăsta era inventator, filozof...
Era... un patron al artelor.
Dar nu era un pictor talentat.
- E un Charles de Gaulle. - Fără glumă?
Fără glumă.
Cât vrei pe cel mediocru?
- Acesta? - Acela.
- Vezi asta? - Ce să văd, nişte cifre?
Dovezi despre Cutter din anul 1987.
Multe dintre ele au fost licitate fără acte, însă acesta...
- E la un muzeu din Paris. - De ce l-ar fi falsificat?
De ce ar fura cineva un tablou celebru, care nu poate fi vândut sau arătat cuiva?
Pentru reputaţie.
Fii atent. Raoul Carlos. Din Cartelul Royal.
Se spune că deţine cea mai mare colecţie particulară de artă din America de Nord.
Crezi că el şi Keegan vor să-ţi implice băiatul?
S-ar putea.
Carlos e un băiat rău. Sigur ar face asta.
Kim!
Te-ai trezit?
Drăcia naibii!
Deci?
Eşti drăguţă.
- Intri şi tu? - Nu.
Cred că ar trebui.
Kim!
Uită-te la tine!
Bună.
În regulă. Să mergem.
- Da. - Hai să mergem.
Deci... Unde locuieşti?
Lângă Times Square.
Sper că nu mă duci cu zăhărelul.
Nu chiar.
Nu ştiu dacă ţi-aş mai putea fi fiu, dacă ai face-o.
Ai prietenă?
Nu.
Scuzaţi-mă.
Eşti bine?
- Eşti bine? - Da, sunt bine.
Îţi place de ea?
Da. E drăguţă.
Mor de foame! Ce e bun aici?
- Somonul la grătar e bun. - Asta îţi iei?
- Aşa cred. - Atunci, asta vreau şi eu.
Grozav.
Cum e în New York?
E la fel ca aici, numai că e mai mare.
Nimeni nu conduce.
Toată lumea ia taxiul sau metroul.
- Locuieşti într-o clădire agreabilă? - Mie îmi place.
- Are o cameră pentru jocuri. - Frumos.
- Un jacuzzi pe acoperiş... - Frate!
- Mi-ar plăcea să văd asta. - Poate mă vizitezi când eşti mai bine.
Da, desigur.
O să te vizitez.
E foarte fierbinte.
Mulţumesc, domnule.
Poftim.
E bun?
Speram să nu pleci aşa devreme, speram să poţi sta mai mult.
De ce nu zbori?
Dacă nu ai aripi, trebuie să te urci în avion!
La revedere, William.
M-am simţit foarte bine astăzi.
La fel şi eu.
Aşteaptă-mă aici.
Mulţumesc.
Bine...
- La revedere. - La revedere.
A fost drăguţă.
- A fost drăguţă, tată. - Da.
Da, ţi-am spus eu.
Mulţumesc. Îţi mulţumesc că te-ai prefăcut.
Cum adică? Cum m-am prefăcut?
Ştii tu.
Că ea trăieşte în New York...
Şi că nu e dependentă de droguri.
Mă bucur că am cunoscut-o.
- Eşti bine? - Da.
- Te simţi rău? - Nu... Ştii cum e.
Micul dejun al bunicului e de vină.
- Eşti gata? - Da.
- Cum e? - Ce anume?
Chemoterapia.
Nu ştiu... Ca naiba.
Eşti bine?
Ce-i cu tine?
Bine...
Promite-mi că nu o să râzi.
N-o să râd.
Vreau să fac sex.
Asta e a doua dorinţă.
Vestea proastă e că au galeria foarte bine supravegheată.
Au senzori wireless la toate ferestrele şi uşile,
iar fiecare tablou are un senzor magnetic în spatele ramei.
Dacă tabloul e mişcat, declanşează o alarmă, iar timpul de răspuns
este de aproximativ şase minute.
Semnalul de alarmă este trimis direct la Poliţie.
Totul este controlat de un dispozitiv cu tastatură.
- De dispozitiv se poate ocupa tata. - Da, înţeleg.
- Câţi paznici au? - Noaptea sunt cinci.
Patrulează pe jos după închidere.
Ce fac cu Will?
Poftim, să zicem că-i un avans.
Întreabă de Melanie, va avea ea grijă de Will.
- De unde ai asta? - De pe net, e un site, ca Yelp.
- E special pentru chestiile astea. - Nu, nu, nici gând.
Trebuie să găsim ceva mai bun.
Dacă găseşti ceva mai bun, să nu uiţi să-mi spui şi mie.
Ce vrei să facă, Ray?
Să întâlnească o fată cu care să iasă, apoi să-i cunoască familia...
Şi într-o bună zi să facă sex pe bancheta din spate a maşinii?
Poate o să o sun.
Mulţumesc.
După şase încălcări ale eliberării condiţionate, duce un minor la bordel.
Dacă nu îl arestăm acum, înseamnă că nu ne facem treaba.
Deci, Melanie asta... E drăguţă?
Da. Eşti bine?
- Ai vreo întrebare? - Nu cred.
Nu? Să nu uiţi ce ţi-am spus, să porţi "fesul"
şi să nu încerci cine ştie ce minuni.
2C, 2B...
2B. Aici e.
- Am nimerit bine? - Sunt Melanie.
- Melanie? - Da. Poftim înăuntru.
Carl mi-a explicat cum stă treaba.
Tu trebuie să fii William! Bună.
Ne descurcăm de aici, ne vedem peste o oră.
Bine.
În regulă.
Will! Deschide!
- Hei, ce se întâmplă? - Îmi pare rău, trebuie să plecăm!
A venit poliţia.
Îmi vor pune întrebări la care nu pot să răspund.
Am eu grijă aici, du-te după ei!
La stânga!
Sus!
- Hai să sărim! - Nu putem, n-o să sărim.
- Ce-i, îţi e frică? - Nu poţi...
- Nu crezi că pot să sar? - Lasă-mă să caut scara de incendiu.
La bordel!
De ce râzi?
A fost cel mai mişto lucru pe care l-am văzut!
Mi se pare normal!
Nu, nu! Bunicule, am sărit pe o altă clădire!
De pe acoperiş. Apoi, tata a deschis încuietoarea,
eram atât de agitat! Aveam stomacul cât un pumn,
dar el... Era foarte calm.
- Eram calm doar la exterior. - Deci, nu ai reuşit să...
- Deci n-ai reuşit să termini... - Tată!
Ce-ar fi să-l suni pe Carl, să-i spui să ia Buick-ul?
- Bine, bine. - Sună-l.
Şi apoi? Mă duc să plimb un câine sau cine ştie ce altceva?
Dacă vrei să fiţi singuri, stai cu el şi gata.
- Nu mă lua pe mine de sus. - Eşti prea de tot.
Will, îmi pare rău că nu a ieşit cu Melanie.
Glumeşti?
Tată... Azi a fost o zi grozavă!
- Chiar aşa? - Da!
De ce te-ai despărţit de fata aia?
- De Tricia vorbeşti? - Da!
Le zâmbea tuturor tipilor care treceau pe lângă ea.
Şi asta mă înnebunea!
- Asta-i tot, le zâmbea? - Încerca să mă facă gelos.
Poate era mai prietenoasă din fire.
De ce nu o suni?
Puştiul acela era fiul lui.
William.
Cutter l-a luat de la şcoală în ziua în care a fost eliberat.
- Întreabă-mă de ce. - Bine, de ce?
Motiv medical. William are cancer.
Doamne...
Astea sunt rezultatele testelor heroinei din camera de hotel a barmanului mort.
Spoiler! Se potriveşte cu marfă pe care o cauţi tu.
Bine...
Află cine s-a ocupat de eliberarea lui Cutter şi găseşte-mi dosarul lui Keegan.
Te rog!
Care-i ocazia?
Ia loc.
Nu pot să cred!
- Mi-am dat seama care-i a treia dorinţă. - Dar n-ai împlinit-o pe a doua.
E în regulă, ne putem întoarce la ea.
Bine... Spune-mi.
Ştiu că plănuieşti ceva...
Vrei să faci rost de bani pentru tipul ăla.
- Bunicul ţi-a spus asta? - Nu.
- Will... Nu cred... - Tată...
Tată, vreau să te ajut.
Să faci sex sau să o întâlneşti pe mama ta e un lucru.
- Dar chestia asta nu e problema ta. - Tată!
- Din cauza mea ai problema asta. - Nu e adevărat!
Aveam probleme cu mult înainte să apari tu.
Tată...
Nu am făcut nimic atât de grozav ca ieri.
Tu şi bunicul... Aţi trăit cu adevărat!
- Vreau şi eu să am parte de asta. - Nu, nu, nu...
Crede-mă...
Nu ştiu...
Ştiam că nu o să se îndeplinească dorinţele astea.
Eşti un ipocrit şi un mincinos.
Will!
Will, deschide!
Ce...
Salut, prietene.
Ce s-a întâmplat?
Doctorul a spus că ai făcut o criză.
Cred că nu e ceva ieşit din comun.
Salutare, băiete.
Vrei să lucrezi cu noi?
Vă rog.
Ăsta e un tablou de Claude Monet, tipul era impresionist.
Numele curentului a fost dat de un tablou de-al său,
numit Impression, Soleil Levant, Impresii, Răsăritul Soarelui.
Nu încerca să facă detaliile exacte, ca în fotografii,
încerca, mai degrabă, să...
Încerca să picteze sentimentul.
La fel ca Paul Gauguin?
Da, bine spus.
Da... O zi însorită...
Primăvara...
Muza se uita la Monet...
- Jean... - Stai puţin.
- Cine sunt cei pictaţi? - Camilla este soţia lui Monet,
iar Jean este fiul său, în vârstă de opt ani.
- Va fi greu de falsificat? - Aşa ceva nu se poate falsifica.
Nu se poate copia asta.
Trebuie să intri în el...
E greu de explicat.
Dacă aş putea...
Dacă aş putea să simt ce simţea şi el...
Poate aş reuşi.
E superb.
Într-adevăr.
O să mergi în Tahiti, cum a făcut Paul Gauguin?
Nu...
Continuă să amesteci.
Mineralele astea sunt pure, ca în trecut. În 1875, nu exista poluare.
Apoi au apărut fabricile şi maşinile...
Din cauza poluării, s-au depus puncte mici, negre, în minerale.
Nu se pot folosi cele noi, de-asta nu putem lucra cu ale mele.
Stai să văd ce faci.
- E în regulă. - Bun.
Să punem ceva ulei.
Nu mişca.
Acum amestecă-l cu asta.
- Vrei să amestec eu? - Da, amestecă-l.
- Ai văzut? - Da.
Devine vopsea în faţa ochilor.
Hei.
- Ţi-ai luat medicamentele? - Da.
Bun.
Tată...
Ce ai făcut azi...
A fost destul de grozav.
Mulţumesc.
- Puteam să fac asta toată viaţa. - Ar fi trebuit să o faci.
De ce nu?
Hai să trecem de chestia asta.
Şi mâine o luăm de la capăt...
- Da. - Bine.
Da.
Eliberarea lui Cutter a fost semnată de judecătorul Jacob Brooks.
Acelaşi judecător care l-a achitat pe Keegan în 2003.
Deci Keegan l-a băgat pe Cutter la închisoare, iar după patru ani îl scoate.
- De ce, are remuşcări? - Keegan nu ştie ce-s alea remuşcări.
Nu-i aşa? Vine înspre tine.
Catherine!
Vrei să vorbim?
E în regulă.
Suntem singuri.
Voiam să zic că e în regulă pentru amândoi.
De unde ştiai că-l urmăresc pe Keegan?
Nu ştiu... Ai pus multe întrebări.
- Chestia asta e despre Keegan? - Poate.
Nu-ţi pot spune nimic despre el.
Nu pentru că ţin la el, fiindcă nu e cazul.
Dar nu sunt şi nu am fost vreodată turnător.
Dar Keegan a fost. Te-a costat cinci ani, nu-i aşa?
Keegan are acces la Cartelul Roial, ştii ce înseamnă asta?
- L-ai văzut vreodată pe acest om? - Nu.
- Eşti sigur? - Da.
Îl cheamă Raul Carlos, e un adevărat patron al artelor.
Pictezi ceva?
Am nevoie de timp.
Şi de intimitate.
- Bine, ne-am înţeles. Bine.
Orice crezi că faci acum... Îţi va distruge şi timpul rămas.
Ajută-mă să te ajut.
Eşti bine?
Am visat ceva...
Tată, îmi e frică.
Salut, Ray.
Ce mai faci?
Ce dracului cauţi aici? Ţi-am spus că mă ocup de tablou.
Mai să fie.
El e micuţul William?
Te-a sunat cineva, tinere.
Cine e Tricia?
- Mergi sus, acum. - Haide, Will.
Primeşti ce-ţi trebuie de la fata aia? A devenit un tânăr arătos,
dar parcă e puţin abătut.
I-am spus lui Finn că-i rup gâtul dacă se apropie de fiul meu.
- E valabil şi pentru voi! - Ne omori cu pensula, nu-i aşa?
- De ce eşti aşa ostil? - Cine e ostil?
- Nu mişca! - Doamne!
Tată, lasă arma, nu e nevoie, bine?
- Linişteşte-te, suntem parteneri. - Eu nu-s partener cu tine.
Asta e casa mea, iar voi sunteţi nepoftiţi.
Tommy, ia-i pe Collin şi pe Finn, du-i la maşină,
iar apoi noi doi o să vorbim, bine?
- Se apropie ziua. - Da, ştiu!
- E gata? - Nu, nu e gata!
Dar o să fie gata. Ne întâlnim la Zimko, la 9:45
şi până la miezul nopţii îl vei avea.
Va trebui să te grăbeşti, trebuie să îl duc cumpărătorului până la miezul nopţii,
deci trebuie să îl am la ora 11.
- Trebuie să-l duci cumpărătorului? - Da.
Trebuie să-l livrez personal.
Îmi trebuie... La dracu!
Ai numărul evaluatorului?
- Cat o să mă coste? - De unde dracului să ştiu?
N-am mai făcut aşa ceva de ani de zile.
- Doamne. - Chiar îţi place treaba asta, nu-i aşa?
Rahat!
Da.
- Mâine seară, la ora 11. - Da.
Ai fi foarte mândră de Ray.
Ştiu că ai crezut că va fi un tată mai bun decât mine...
Aşa este. Şi nepotul tău!
E la fel de rezistent ca tine.
Deci...
Când îl vei întâlni...
Să ai mare grijă de el, bine?
Te iubesc, să ştii.
Da?
Da, eu sunt.
Cu cine vorbesc?
Are nevoie de 3 prelucrări de 15 minute, la intervale de 5 minute fiecare.
La 375.
Cred că e în regulă, restaurantul se deschide într-o oră.
Sper că eşti gata, băiete!
- Da, mă uitam peste asta. - Bine, bine.
Aveţi ceva întrebări?
O să fumăm astea acum...
Pentru a celebra viitorul nostru succes.
E un fel de toast.
Viaţa e scurtă... Şi plină de nefericiri.
Fie ca noi să avem întotdeauna lucrurile de care avem nevoie.
Poftim, ai acolo legitimaţia de la Imigraţii,
caută-l pe Carlos şi vezi dacă poţi afla unde e cazat.
Să începi cu primele trei hoteluri şi să îmi spui dacă vei afla ceva.
Eu o să mă ocup de Cutter.
- Da. - Carlos s-a cazat la hotelul Plaza.
Domnişoară, ai grijă, în cartierul ăsta sunt şi copii!
- Mişcă-ţi maşina, acum! - Serios, crezi că mă sperie insigna?
- Mişcă-ţi maşina! - Mă arestezi fiindcă am ieşit din alee?
Domnule, nu aveţi voie cu băuturi aici!
- Poftiţi? - Nu aveţi voie cu băuturi aici!
Nu ştiu ce să zic.
- Îmi e sete, băiete. - Nu aveţi voie.
Daţi-mi cutia... Daţi-mi cutia!
Haide, să mergem.
Haide.
Mulţumesc, mulţumesc! Oricum, voiam să plec.
- Salut! - E 9:30, vom închide în 15 minute.
În regulă.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Suntem de la Poliţie.
- Trebuie să investigăm locaţia. - Sigur.
- Aţi observat ceva neobişnuit? - Nu.
Doar un bătrân care a vărsat o cutie de suc în zona tablourilor europene.
Trebuie să-l sun pe Will.
- Salut. - Will.
- Eşti bine? - Da, sunt bine.
- Începem, ai trei minute. - Bine.
Cât e scorul, băieţi?
- Arată-ne zona tablourilor europene. - Sigur.
Chiar aici.
Am şters deja ce era vărsat.
Cum arăta?
Un bătrân ca oricare altul... Puţin cam dus cu pluta.
- Hai să mai dăm o tură. - Să mergem!
Acum.
Ce se întâmplă?
Ce mama dracului!?
Rahat!
Haide, grăbeşte-te!
Toate unităţile din apropiere sunt rugate să răspundă!
- Haide! - Hei!
Opriţi-vă!
Haide!
Repede!
Doamne!
Poliţia a sosit aici, la muzeu, în urma unei spargeri.
Un mic grup de suspecţi au reuşit să dezactiveze alarma.
Totuşi, nimic nu a fost luat.
Claude Monet.
1875.
Woman with a Parasol. Femeia cu umbrelă.
Acum ce facem?
Acum...
Finn îl va duce tipului...
Împreună cu asta... Iar eu am scăpat.
Şi eu?
După ce plec de aici, n-am să te mai văd, corect?
Nu chiar.
Te cunosc, Ray.
Deci...
După ce omul meu va ieşi din oraş cu tabloul ăla,
voi da un telefon.
Când se vor uita la ce ai lăsat în locul tabloului,
te vor închide.
Din nou.
Aşa că, ridică-te... Şi pleacă de aici.
- Da. - Salut.
- Îl văd pe Finn, intră în Plaza. - Doamne!
- Ai nevoie de ajutor? - Nu, procurorul e în hol.
Să vedem...
Cât de frumos... Superb!
Ai mare grijă.
Te sun eu.
Lasă lucrurile să curgă de la sine.
Dacă vrei să-l arestezi pe Carlos, lăsa lucrurile să curgă de la sine.
Aveţi plata domnului Owensby?
Da, am banii.
100.000 de dolari.
Da, sunt toţi acolo.
Evaluatorul a venit tocmai din Minnesota.
Numai ca să îmi spună că Tom Keegan e un fraier.
- Ce vrei să spui cu asta? - Întotdeauna l-am crezut prost.
Dar nu am ştiut că e chiar atât de prost.
Rahat! Staţi puţin!
- Ce mama dracului? - Hai să-l vizităm pe Tom Keegan.
Domnule Owensby!
- Domnule... - Carlos.
Îmi cer scuze...
Nu un simplu fals... E un fals foarte prost.
Nu valorează nimic?
Pentru dumneata.
Mergi cu Dumnezeu.
- Uite-i. - Rahat!
Nu! Se va întoarce.
Se va duce să viziteze pe cineva, după care se va întoarce.
Oricum, nu îl ai la mână cu nimic.
Tată!
- E în regulă. - Ce ai făcut?
E un tablou la mijloc. Un Monet, e autentic.
Când se vor întoarce, arestează-i, citeşte-le drepturile...
Fă ce faceţi voi.
Stai puţin, nu a fost luat nimic!
Ai încredere în mine.
Ai grijă mare cu tabloul, du-l înapoi la muzeu, vor şti ce să facă cu el.
Da.
- Credeam că nu eşti turnător. - Nu sunt.
Dar Carlos nu e de aici.
Trebuie să plecăm.
Doamne!
Au lăsat vreun semn pe aici?
Nu, nici o urmă.
A trecut mai mult de o oră. De ce durează aşa mult?
Când eram de vârsta lui, dura maxim două minute.
Ce ridicol!
La revedere, Tricia.
Tată... Îmi mulţumesc c-ai avut grijă de el.
- Taci din gură. - Nu, serios...
- Deci? - Cum a mers?
Bunicule, nu e treaba voastră.
Am înţeles, să trăiţi.
- Ciao! - La revedere!
Şi-ar dori el să vină cu noi.
Uite că am ajuns!
- Tată, eşti sigur? - Da.
E pe bune chestia asta.
Poftiţi!
Mulţumesc.
- Vă doresc un zbor plăcut! - Mulţumesc.
Nu l-am văzut niciodată atât de fericit.
Tată...
Dacă ai avea o dorinţă...
Ce ţi-ai dori?
Veniţi încoace, puturoşilor!
Veniţi şi voi, apa e perfectă.
Will...
Ce zici, explorăm Polynesia?
Mergem în Fiji...
Apoi în Tanga...
În Insulele Marchize...
Acolo a trăit Gaugain.
Avem timp. Ce zici?
Veniţi şi voi!