Мисля, че на всеки човек му се случва някое чудо.
Например да спечелиш от лотарията.
Или да вкараш кош в последния момент на финалите на "НБА".
Да отидеш в космоса или да се ожениш за кралицата.
Ако си помислиш за всички невъзможни неща на света,
е съвсем логично и на теб да ти се случи поне едно.
Оказа се, че моето чудо е различно.
От всички къщи, всички квартали в цяла Флорида,
аз се оказах съсед на Марго Рот Шпигелман.
От мига, в който я зърнах бях безнадеждно и лудо влюбен.
Поради местоположението и възрастта
и никаква друга причина, скоро се сприятелихме.
Виж.
Куентин.
Той е мъртъв.
Да се махаме, Марго.
Мислех, че очите се затварят, когато умреш.
Истината е, че тогава това не ми се струваше голяма работа.
Не е като да съм го познавал.
Ако изпадах в паника всеки път, щом някой, когото не познавам умре,
бих полудял.
За Марго обаче беше коренно различно.
Разбрах кой е. Казва се Робърт Джойнър.
Бил е на 36, на път да се разведе и разстроен.
Откъде знаеш всичко това? - Разследвам. Идваш ли?
Да. - Супер, хайде.
Жена му работи в "Сийуърлд". Все ще има някаква следа.
Марго, не можем да отидем в "СийУърлд".
Почти 11 часа е. - Мога да ни вкарам, хайде.
Не искам да се забърквам в неприятности.
Жалко е, не мислиш ли?
Всичко вътре в него се повредило.
Марго обожаваше мистериите.
И след всичко последвало, така и не можах да спра да си мисля едно.
Може би затова тя самата стана загадка.
Но избързвам.
ХАРТИЕНИ ГРАДОВЕ
Много неща се промениха през следващите години.
С Марго се отдалечихме един от друг.
Но така и не спрях да мисля за нея.
Аз ще отворя!
И се надявах да получа втори шанс.
Пакост или лакомство! - Честит Хелоуин.
Не бях само аз.
Всички виждаха, че Марго е различна.
Марго беше...
специална.
Животът й беше безкраен низ от невероятни и епични приключения.
Всяко едно по-нереално от предното.
Веднъж е пътувала три седмици, пътувайки с цирк.
Или пък онзи път, когато е пропътувала източното крайбрежие с рок група.
Ако питаш басиста ще ти каже, че или съм му гадже, или че иска да съм.
Улесни си живота като просто ме пуснеш да вляза.
Където и да отидеше,
тя винаги оставяше следи на сестричката си - Рути.
Или на този, когото смята за достоен.
Никога не съм бил от тези хора.
Завършването чукаше на врата, а ние с Марго почти не си говорехме.
Това е абитуриентския ти бал. Не виждам защо възразяваш.
Имам достатъчно причини за възражения.
Бързи и бавни танци. Всякакви танци. А и трябва да нося нает костюм.
Може да вземеш Сюзи Ченг. - Вече не сме заедно.
Тя беше толкова приятно момиче. Какво се случи?
Не знам.
Просто не потръгнаха нещата.
Здравей, Бен, здравей Рейдър. - Здравейте, г-жо Джейкъбсън.
Бих я оправил. - Не знам какво виждаш в нея.
Само казвам, че не бих отказал да оправя майка ти.
Заслужава уважение и възхищение. Дама от класа е.
Да, тя ми е майка.
Искам да карам колело с нея. - Какво?
Да й давам грозде, да я заведа в Париж.
Да се отнасям с нея като към принцеса. Какво лошо има?
Странно е. - Винаги е странно.
Бих я изкъпал.
Чакайте.
Скъпа, какви са ти плановете за бала? - Забрави, кървав Бен.
Историята на първокурсника.
Когато беше на 12, Бен имаше инфекция на бъбреците и буквално пикаеше кръв.
Докато се върне от болницата из училището плъзна слух,
че състоянието му е такова, благодарение на хронична мастурбация.
Никога няма да намеря момиче за бала.
Балът е загуба на време и пари. - Рейдър ще ходи.
Рейдър има приятелка, задължен е.
Рейдър, вече ходила ли е у вас?
Да, гаджето ти идвало ли е у вас? - Спрете!
Да няма някаква причина? - Нека я чуем.
Много добре знаете. - Да, но искаме да ни разкажеш отново.
Дай по-силно, не те чувам.
Родителите ми имат най-голямата колекция от черни Дядо Коледа.
Чухте правилно.
Родителите на Рейдър се опитваха да влязат в книгата на Гинес
за най-голямата колекция от черни Дядо Коледа в една къща.
Имаха повече от хиляда и те бяха пръснати навсякъде.
И то не само по Коледа.
Но и така, Рейдър беше първият от нас, който си хвана сериозно гадже.
Ако ти трябва момиче за бала, защо не питаш онази от летния лагер.
Вярно, тя е въображаема. - Не, не е.
Можеш да поканиш онази от Саскечуан. - Не може, и тя е въображаема.
Не, и двете са истински. - Дефинирай истински.
Трябва да вървя.
Здравей, да вървим. - Имаме 10 минути…
Няма нужда, хайде. - Здравей, Анджела.
Беше ни приятно да си побъбрим.
Прекрасна е. - Много приятен разговор.
Повечето ми дни протичаха така:
Концентрирах се върху ученето.
Подготвях се за теста S.A.T. и вършех извънкласни дейности.
Към края на гимназията, почти не мислех за нея.
Трябваше само да завърша, да вляза в колеж и да се запозная с някой друг.
И да забравя, че чудото се е случило.
Нещата почти протекоха по този начин.
До въпросната нощ.
Марго. - Трябва да заема колата ти.
Какво? Нямам кола. - Колата ти.
Говоря за колата на майка ти. - Защо не ползваш своята?
Ключовете са под леглото на нашите, заключени в сейф.
Бих могла да вляза и да разбера комбинацията,
но Мърна Маунтуийзъл е вътре, а това куче ме ненавижда.
Така че колата ти ми трябва назаем.
Също така ще трябва да караш, защото имам да свърша девет неща,
а за повечето от тях е нужен шофьор за бягство.
Престъпления ли ще вършиш?
Влизане с взлом престъпление ли е? - Да. Какво?
Трябва да вървя, съгласен ли си?
Помоли някой друг - Джейс, Лейси, Бека.
Те са част от проблема. - Какъв проблем?
Има девет проблема. - И гаджето ти е сред тях?
Бившето ми гадже.
Ще ми кажеш ли къде отиваме?
Отиваме в "Би Джейс".
Отиваме да пазаруваме? - Не, няма да пазаруваме.
Ние поправяме грешки. След това - обратното.
Общо взето ще бъде най-хубавата нощ в живота ти.
Предпочитам да не се забърквам в неприятности.
Много нервен човек си, Кю. - Не съм нервен човек.
Имам планове и цели, които не включват затвор или смърт.
Отбий тук. Та, какви планове имаш?
Каза, че имаш планове.
Ще отида в колеж, ще запиша медицина и ще стана онколог.
Разбира се ще се оженя и на 30 ще имам деца.
И чак тогава ще си щастлив?
Когато си на трийсет, след дванайсет години.
Брак, деца, кариера.
Чак тогава ще си щастлив. Това ли казваш?
Така мисля.
Няма ли какво да те направи щастлив сега?
По-тъжно нещо не съм чувала.
Бинго. - Защо ти трябва депилаторен крем?
Скоро всичко ще бъде разкрито, млади момко.
С шест месеца съм по-голям от теб. - Така ли?
Марго, недей.
Спри... - Искаше да кажеш нещо ли?
Спри, стига. Още какво ни трябва?
Интересен почерк. - Вярвам в случайните главни букви.
Правилата се нечестни спрямо буквите в средата.
КърПиЧки, деПилАтор, сПрЕй, лЕпиЛо
МнОго рОлКи ЦеЛоФан
Не е толкова странно, колкото изглежда.
Все пак е странно.
Какво стана с Джейс, Лейси и Бека?
Явно приятелят ми, от толкова много месеци,
кръшка от известно време. - Какво?
С една от най-добрите ми приятелки. - Наистина ли?
Защо го е направил? - Завий наляво.
Това е къщата на Бека.
А това е колата на Джейс.
Марго, това е лоша идея. - Не, Куентин.
Отлична идея е.
Марго, Марго!
Идиотът никога не си заключва колата. - Сигурна ли си за това?
Злокобният план за отмъщение на Марго Рот Шпигелман започва.
Да ти предоставя ли честта? - Не.
Не вярвам, че го направи.
Ще затрупаме враговете с проблеми. - Ние?
Ще видиш.
Здравейте, това г-н Арингтън ли е? - Знаете ли кое време е?
Съжалявам, но реших, че бихте искали да знаете,
че дъщеря ви в момента прави секс в мазето. Дочуване.
Този глас. - Дай си телефона.
По-бързо. - Ето.
Приготви се. - Как така? Какво правя?
Четири, три...
две...
Снимай го, сега.
Гледай.
Какво?
Това беше забавно. - 100 процента ме видя.
И какво от това? - Ще ме срита.
Няма. - Откъде си толкова сигурна?
Нека видя.
Какво?
Роуд Айлънд на пенисите.
Може да е известен, но не е много голям.
Добре, сега влизаме.
Тази риба е за Бека и отива в къщата й.
Не, Марго! Ще ни хванат. Не можем да влезем.
Ще наблюдавам района. - Прави каквото искаш, Кю.
Съжаляваш? Това е неприемливо. - Татко, наистина го харесвам.
Той не те обича. - Напротив!
Кой е там? - Да вървим, навън.
Имам оръжие.
Шегуваш ли се? - Хайде.
Не можеше ли да я хвърлиш през прозореца?
Затрупваме враговете с проблеми, не - с препятствия.
Това беше забавно.
Всичко наред ли е? - Да... Не знам.
Може би се надявах да не е истина.
Както и да е, продължаваме.
Към къщата на Лейси.
Лейси в списъка на добрите или непослушните е?
В последно време - много непослушна.
Най-добри приятелки сме от пети клас.
А след това...
Тя не ми каза за Джейс.
Готов ли си?
Хубаво.
ОсТатъКът от прИятЕлсТвоТо нИ е ОпаКОван
Господи, колко е късно.
Ако си уморен, можем да се приберем.
Така си и помислих.
Кой живее тук?
Чък Парсън.
Нали не си помисли, че отрепка като Парсън ще се размине безнаказано?
Той е най-добрият приятел на Джейс. Съучастник му е.
Не се безпокой, спи дълбоко.
Танците в шести клас.
Чък каза на всички момичета да не танцуват с теб и...
всички се съгласихме.
Всички.
Съжалявам, Куентин. - Няма нищо.
Било е преди много време.
Ето.
Не, благодаря. - Ще дойде ден, в който ще си спомниш
и ще си помислиш:
"За кое съжалявам повече?"
"За това, че махнах веждата на Чък"
"или за това, че не махнах веждата на Чък?"
Дай ми го.
Какво по...
Само ни виж, нинджи сме. - Ти си нинджа, аз не съм.
Ти също си нинджа. Просто неловка такава.
Сърцето ми ще се пръсне. - По това знаеш дали се забавляваш.
А сега защо сме тук?
В края на приключението, човек трябва да се полюбува на постигнатото.
Най-доброто място за това в Орландо е сградата на "Сънтръст".
Спри. Недей. - Какво?
Няма да влизаме с взлом. - Няма да влизаме с взлом.
Просто ще влезем. - Много умно.
Не искам да ме арестуват. Когато и да било.
Няма да се случи. - Това е сградата на "Сънтръст".
Със сигурност има пазач. - Естествено, че има.
Казва се Гас.
Знаеш името на... - Да.
Разбира се, че знаеш как се казва пазачът.
Може ли да се качим? - Моята къща е и твоя.
Кое е това момче? - Кю.
Шест месеца по-голям съм от нея.
Добре дошъл в офиса ми. - Приятна музика.
Успокояващите звуци на корпоративна Америка.
Ела тук.
Добре, и така, това там е Джеферсън Парк.
Нищо не свети, което е хубаво.
Ето тук е къщата на Чък.
Няма светещи лампи или ченгета. Всичко изглежда утихнало.
Мисля, че сме в безопасност.
Красиво е. - Така ли мислиш?
Поне от разстояние.
Отблизо всичко изглежда по-грозно.
Не и ти.
Това е Хартиен град.
Вгледай се.
Само къщи и улици от хартия.
Хората също са хартиени.
Живея тук от 11 години
и никога не съм срещала някого, когото го интересува нещо важно.
Няма да го приемам лично.
Ето ти един съвет, Куентин.
Сладък си, когато си уверен.
По-малко, когато не си.
Може ли да потанцуваме? Длъжница си ми.
Може би всичко щеше да е различно, ако си бях прекарала времето с теб.
Още не е късно.
Сега какво следва?
Дали ще е различно сутринта?
Много се надявам.
Аз също.
Виждаш ли това?
Това е зоната ти на комфорт.
Само толкова голяма, Куентин.
Нещата, които искаш от живота са много отвъд нея.
Начинът, по който се чувства тази нощ е начинът,
по който трябва да се чувстваш през целия си живот.
Добре, ще се видим.
Добро утро, поспаланко. От двайсет минути те будя.
Явно си сънувал нещо много интересно.
Последна възможност за закупуване на билети за бала.
Да заведеш гаджето си на бал е трудно, колкото да нарежеш диамант.
Какво прави?
Какво правиш? - Какво? А, нищо.
Това беше странно.
Знам, че беше ти... Не ми казвай да се успокоя! Беше ти при Бека.
Ще те сритам! - Сигурен ли си, че го искаш?
Дори да уголемя снимката...
Махни го.
Тук се обърках. Не си преспал с Марго Рот Шпигелман?
Не, не сме преспали.
Какво? - Много съм объркан.
Какво ти става? - На мен? На теб какво ти става?!
Марго Рот Шпигелман, два сутринта, сама е, танцува, тъмно е.
Не предприемаш нищо... - Нещата не бяха такива.
Свръзвахме се. Бяхме на мисия, беше различно.
Сега какво?
Не знам. Ще ви кажа, след като я видя.
Но Марго така и не дойде на училище в онзи ден.
Нито на следващия.
Нито на по-следващия ден.
Пееше на караоке в мола. В следващия момент - подписа лейбъл.
В Ню Йорк е да записва албум. - В Исландия е, спасява китове.
Не Исландия, а - Гренландия. - Откъде знаеш?
Като всички останали започнах да се чудя
къде беше тя.
Какви ги вършеше?
Кой беше с нея?
Защо не бях аз?
Знам, че ситуацията е много тежка за вас.
Здравейте, г-н и г-жо Шпигелман. - Здравей, Куентин.
Това е детектив Уорън.
Марго пак е избягала. - За пети път.
Скъпа... - Ханк, уморих се.
На осемнайсет е. Да върши каквото си иска.
Ти какво знаеш за станалото? - Аз ли?
Да, кога последно видя Марго?
Мисле, че беше... в сряда.
Дойде на прозореца ми, поговорихме и си тръгна.
Нали не мислите, че нещо лошо й се е случило?
Знаем какво се е случило.
Доскучало й е. Търси внимание.
Ще се върне, когато й свършат парите или хората спрат да говорят за нея.
Не искате да я обявите за изчезнала? - Не е изчезнала. Просто я няма.
Има разлика.
Да, няма да спечелят награда за най-добрите родители на годината.
Но за едно не грешаха.
Ако я нямаше, нямаше да я намерят, освен ако тя не поискаше.
Голяма работа, махнала се е от града. Има други момичета.
Като Фатина ли?
Не Фатина, а Бетина. - Това не звучи като истинско име.
Това фамилията ли е? Как й беше фамилията?
Беше забежка за една нощ. - Сигурен ли си?
Да, оправих зайчето. Достатъчно пъти съм разказвал, няма да повторя отново.
Беше у братовчедка ми. - Вярно, Бетина ти е братовчедка.
Не, Бетина не ми е братовчедка. - Спал си с братовчедка си.
Трудно е, когато искаш да спиш с някой, който не е от семейството ти.
"Спах с член на семейството си." - Не. Не и не.
За да повярваме ще ни трябват подробности.
Добре тогава. Бях в Саскечуан.
Братовед ми каза: "Йоу, Бен, правя купон."
Отвърнах: "Добре, да го направим." На купона Бетина ме поглежда и казва:
"Хайде." Качихме се горе... - Издавала е странни звуци, а?
Не точно, по-скоро звучеше като птица.
Влязал си и тя е издала този звук? - Беше време за чифтосване.
Кажи нещо реално. - Как така нещо реално?
Казвам ти, всичко беше истина.
Все още не ти вярвам.
Това е истината. Не ми ли вярваш?
Не. - Точно така, отивай да акаш.
Но не говорим за мен, а за теб и Анджела.
Твоето зайче. - Не я наричай така.
Кога ще я нашляпаш, синко? - Не ми казвай синко и не говори така.
Потанцувай й. Покажи ми какво можеш.
Щом искаш да знаеш, ще чакаме до бала.
Защо? - Защото искаме да е специално.
Колко красиво звучи, Рейдър.
Мисля, че искам да бъда с теб.
Спри! - Момчета.
Ей, хора. - Какво?
Има нещо на прозореца на Марго.
Винаги ли е било там? - Не знам, завесите са били дръпнати.
"Уди Гътри, певец, роден 1912, починал - 1967"
Взира се право в теб, Кю.
Знам.
Родителите ти не са вкъщи, нали? - Не, отидоха в мола.
Ще може ли да огледаме стаята на Марго?
Защо? - Искаме да проверим нещо.
Марго не обича хора в стаята й. - Но ние сме й приятели.
Не сте. Ако бяхте, щяхте да знаете, че не обича да има хора в стаята й.
Има всеки албум записан някога, освен този на Уди Гътри.
Ставай. - Съжалявам.
Мога ли да... - Не си го и помисляй.
Какво точно търсите? - И ние не знаем съвсем.
Следи. Ние сме детективи.
Вижте.
Мамка му!
Какво гледаме?
Племенницата на Уолт Уитман е оградена.
Това какво означава? - Чакайте.
Мисля, че ти е оставила съобщение. - Какво съобщение?
"Ела и ме намери."
Зов за действие.
Значи така ти казва: "Поеми риск. Не играй на сигурно."
Може това е искала да ми каже през цялото време.
Сякаш казва: "Планирам нещо, Кю. Ще се присъединиш ли?"
Значи ако разбереш къде е... - Може ли да говоря с теб?
Беше с нея онази нощ, нали?
Нощта с плана й?
Беше ли ми ядосана? - Не, беше...
разочарована. - Какво съм направила?
Знаела си за Бека и Джейс. - Но аз нямах представа.
Ако знаех, щях да кажа нещо. - Марго мислеше...
Грешала е. - Вярвам ти.
Чък знаеше през цялото време, направо върха.
Сега се разделихме и седмица преди бала нямам с кого да ида,
а най-добрата ми приятелка изчезна, мислейки, че съм я предала, а не бих.
Извинявай, не трябваше да те засипвам с...
Какво каза за бала? Спомена, че няма с кого да отидеш.
Ако ти звънне, може ли да ми кажеш? - Защо ще звънне на мен?
Бил си с нея онази нощ. Последната й нощ тук.
Надали е било напразно.
До скоро.
Това бяха 30-те най-невероятни секунди през целия ми живот.
Уолт Уитман е живял Ню Йорк. Уди Гътри е оттам.
Може би означава нещо. - Мислиш, че е в Ню Йорк?
Възможно е. - Говорила ли ти е за Ню Йорк?
Не, но не бях говорил с нея от девет години, така че...
Ще заведа Лейси на бала. - Какво ще направиш?
Вие не видяхте ли?
Пръхвърчаха искри между нас. - Пропуснал съм ги.
"Махни пантите на вратите." - Това е метафора.
Ами ако не е метафора? Ако са инструкции?
Мислех, че ще има... - Просто ги оправи.
Гравитация, втори квадрант...
Рейдър, какво ще правиш тази вечер?
С Анджела ще ходим за обувки. - Ще купувате обувки?
Осъзна, че обувките, които има за бала не й харесват,
затова ще ходим в мола, където има среднощна разпродажба.
Добра разпродажба е... - Рейдър!
Намерих нещо. - Какво?
Адрес. Не беше в пантата на Марго, а в моята.
8328, Бартълсвил Авеню.
Това не е хубав квартал. - Все пак трябва да отидем.
Но не и тази вечер. - Как така не тази вечер?
Защото си с всичкия си, 60 кила и не искаш да умреш.
Не можеш да отидеш в непозната сграда посред нощ в най-опасния квартал.
Тогава утре сутринта? - Тогава сме на училище.
Не и ако не отидем.
Анджела ще ме убие. Всеки ден я изпращам до стаята й.
Ще оцелее един ден. - Ами Лейси?
Ами ако ме потърси? - Някога търсила ли те е?
Може да изпуснем нещо важно. - Да, физическо. Я стига.
Ако не ви се ходи... - Не е това, просто още не съм бягал.
Аз също. - Да, и чувствам, че греша.
Истина е, чувствам, че греша, но също - като нещо правилно.
Този глас не променя нищо. - Така ли? Поне малко?
Променя го поне малко, нали? - Нямаме време за губене.
Трябва да потегляме веднага.
Да отидем да намерим Марго.
Пали колата.
Това италиански акцент ли беше?
Надясно.
Където и да сме, пристигнахме.
Това ли е?
Защо би дошла тук?
Заключено е.
Сега какво?
Да ви се намира камък...
Има ли някой?
Хора?
Последният път, когато бях толкова уплашен спах на светната лампа.
Последният път, когато бях толкова уплашен гушках плюшено мече.
Последният път, когато пях толкова уплашен спях при майка ми.
Кю, на твое място щях да съм уплашен всяка вечер.
Това магазин за сувенири ли е било?
Марго не е тук.
По някаква причина е искала да дойдеш тук.
Атлас
Тези неща са много стари.
Хора?
Намери ли нещо?
Ще отидете в хартиените градове и никога няма да се завърнете оттам.
Хартиени градове.
Брат, може ли да вървим? - Ами ако е Марго?
Ами ако е нещо друго?
До скоро.
Ще отидете в хартиените градове и никога няма да се завърнете оттам.
Хартиени градове
Търси
Хартиеният град е фалшив град на карта, сложен за защита от плагиатство.
Фиктивни елементи върху карта могат да са фантомни селища, улици - капани.
...Това е честа грешка, правена от много...
Крайният срок за докладите е другата седмица.
Вземете въпросниците си като излизате. Няма да сте много щастливи.
Другия път не заграждай два отговора. Няма да отчета правилния.
Няма да стане.
Имало е въпросник? - Да, и го изпусна.
Мога ли да го направя? - Това е един тест. Ще станеш лекар.
Добре, чупката.
Има ли някакви новини?
Говорила ли е за изоставен сувенирен магазин в западната част на града?
Не, но мислиш ли, че е там?
Била е веднъж и някак е свързано.
Ще се видим ли довечера? - Не знам, вероятно.
Кажи ми, ако имаш нужда от превоз. - Ще има купон у Джейс.
Мислех, че не общуваш с Джейс. - Не го правя.
Но все пак ще ходиш на купона му? - Всички отиват.
Не всички.
Трябва да отидем. - Какво?
В къщата на Джейс Уортингтън? Да не полудя?
Това е само купон. - Да, а не сме били на такъв.
Били сме на много купони. - Ако има туба, не е купон.
Не мога да повярвам. Ами Анджела?
Анджела е зряла, умна и разбираща жена.
Жена, която не трябва да разбира. - Не искам да ходя у Джейс. Вие идете.
Сериозно ли ще хленчиш за нея до края на гимназията?
Не хленча! Опитвам се да я намеря. Спри да бъдеш такъв задник.
Не съм задник, а се опитвам да се държа като нормален.
Забавлявайте се. - Какво?
Здравей, Куентин.
Марго, къде беше?
Навсякъде. И никъде.
Трябва да се загубиш, преди да намериш себе си.
Хората се тревожеха за теб. - Не, не се.
Аз се тревожех за теб.
Сладък си, Куентин.
Винаги си бил.
Радвам се, че се върна, Марго. - Но аз не се връщам.
Няма ли да вдигнеш?
Куентин Джейкъбсън е в телефона ми.
Бен, дай ми телефона.
Иди да седнеш. Колко скоро можеш да дойдеш?
Настъпил е хаос. Имаме нужда от теб. По-скоро Бен.
Не, казах ти, че няма да ходя и Уортингтън.
Пък е Бен е пълен идиот.
Проблемът ти, Куентин, е, че очакваш хората да не са себе си.
Ти не си Бен, нито той - теб. Различни сме и затова сме приятели.
Скачай във вана и идвай.
Пък и Марго е била тук безброй пъти, може да намериш нещо.
Там е от известно време.
Сега се връщам.
Толкова по-добра си от нея. - Наистина ли, Джейс?
Бека...
Кой е там?!
Лейси? - Какво правиш тук?
Пускам една вода. - Ами спри.
Не мога просто ей така. - Като си готов, изчезвай.
Извиянвай.
Лейси, добре ли си?
И по-добре съм била.
Искаш ли да влезеш във ваната при мен?
Не по този начин, не.
Разбира се.
Погледни ме.
Коя е първата дума, която ти идва?
Не знам. - Хайде де.
Красива. - Виждаш ли? Не!
Какво? - Това е проблемът.
Никой, който ме погледне, не смята, че съм умна.
Или находчива, или интересна.
Имам мозък, ще ходя в "Дартмут".
Заради това ли си разстроена?
С Бека се скарахме.
Нарече ме "кучка" и "курва".
Излезе и каза на всички на купона, че имам хламидия.
Леле... - А аз нямам такава.
Поне вече нямам.
Но не съм уличница. - Не мисля, че си.
Мерси. - Бека просто ти завижда.
За какво ще ми завижда Бека?
Излиза с Джейс, ще бъде кралица на бала, както и новата Марго.
Никой не може да замени Марго.
За това си прав. Никой не може да замени Марго.
Сериозно ли?
Мразя го. Отвратителен е. - Най-отвратителния.
Нека ти помогна да станеш. - Мерси.
Ако някой ти създава проблеми... - Благодаря.
Не мога да се бия, но... - Наистина ти благодаря.
Ще се видим после. - Добре.
сОбствЕноСт нА МРС.
Облечи си тениската и слез. - "Валар моргулис"!
Колко е пил? - Залепи се за ръката ми.
Бен? - Да, Куантин, ела.
Тук и сега те провъзгласявам за рицар на ордена "Халфуизен".
Благодаря ти, Бен, но трябва да вървим.
Не, оставаме да празнуваме. - Знам къде е Марго.
Наистина ли?
Лейси, искам да ти кажа нещо. Не говори бирата, а аз.
Трябваше ми бира, за да успея да изрека думите.
От много дълго време искам да ти го кажа.
Бен, добре ли си?
Хайде, да вървим. - Много по-добре ми е.
Спри, спри! - Рейдър, обичам те.
Не ме целувай. - Къде отиваме?
Ще видиш. - Онзи разбит магазин, нали?
Какво?
Божичко... Тук не е ли достатъчно близо?
Хора, да го направим. - Нека изпеем нещо.
Какво? - Не се плашиш толкова, ако пееш.
Добре, какво ще пеем? - Каквото и да е.
Просто пейте първата песен, за която се сетите.
Това ли е първата песен, за която се сещаш?
Тихо, работи.
Здравейте! - Боже мой...
Лейси? - Изкара ни акълите.
Какво правите тук? - А ти какво правиш тук?
Последвах ви. Реших, че сте я намерили.
Не е тук, мисля, че знам къде може да е.
Хайде, насам.
Преди бях уплашен, но сега не съм. - Добре.
Обичам Пикачу...
Падам си повече по Чаризард.
Какво има? - Марго е закачала нещо.
Мисля, че е било карта.
Това е картата на Марго.
Орландо - И тук я е закачала.
Савана
Къде е сега?
Флорънс - Да видим.
Тя е...
Рокланд - Някъде в северен Ню Йорк.
Можеш ли да си по-неконкретен?
Някъде в тази област.
Има ли град? - Нека видя.
Да, там няма нищо.
Все нещо трябва да има.
Роскоу, Рокланд, Бийвъркил, Агло, Чатам, Уолъсбърг.
Това са всички градове в района.
Има ли някой Хартиен град?
Какво е Хартиен град? - Фалшив град.
Картографите ги слагат на карта и ако има нелегално копие, ще разберат.
Какво? - Агло, Ню Йорк.
Агло има нулево население и е един от най-известните хартиени градове.
Виж.
сЕгаШноТо НасЕлЕние на аГЛо е 1.
Добавено от: мРс на 5/5/2015 в 08:34 сутринта.
Тя е в Агло. - Какво?
Агло. - Трябва да отидеш.
Какво? - Марго е там, отиди веднага.
Това е в щата Ню Йорк. Не мога да отида там.
Имаш кола, какво те спира? - Около 2000 километра.
Това са само 2000 километра, делящи те от любовта на живота ти.
Нали я обичаш?
Да, обичам я.
Истинската ти любов те очаква. - Прав си.
Ще го направя. - Искам да дойда.
Какво? - Тя е най-добрата ми приятелка.
Щом тя идва и аз ще дойда.
Добре.
Рейдър? - Не знам.
Хайде, всички отиваме. - Ами родителите, училището, бала?
На кого му пука за бала? - Няма да изпуснем бала.
Добре, ще се върнем преди бала. - Наистина ли ще го направиш?
Да, и то сега. - Правим го веднага.
Нямаме време за губене, Рейдър. - Добре.
Но първо трябва да се отбием.
Помниш ли, че ти казах, че ще съм вкъщи и гледам филмов маратон?
Излъгах, бях на купон.
Освен това пих бира.
Не пих, но я държах. Говорих с момичета.
Сега с момчетата и Лейси Пембъртън
отиваме в Ню Йорк. - Какво?
Много дълга история е.
Късаш ли с мен? - Какво? Не.
Само искам да съм честен и да не ми се разсърдиш.
Защо имам чувството,
че те е страх от мен?
Не, не се. Това не е...
Престори се, че харесваш онази песен на Ед Шийрън, а знаех, че лъжеш.
Беше добре миксирана.
Никога не сме излизали с приятелите ти.
Това е заради тях, а не заради теб. - Дори не си ме канил у вас.
Защо?
Това е история за друг ден.
Обещавам да ти разкажа, но не и днес.
Не ме е страх от теб.
Страх ме е да не те загубя.
Анджела ще дойде с нас. - Добре.
Да не си изръсил нещо глупаво. - Кога съм го правил?
Това определено ще е най-интересното нещо в живота ми.
Не и ако аз съм в него.
ЧАС ПЪРВИ
Според изчисленията ми трябва да караме с около 116 км/час.
Караш със 102 км/час. - Не искам да ме спрат.
Няма да стигнем. - Напротив, имаме време.
Дано не мислиш, че като се върнем ще имаме 20 минути за губене.
Ще ходя на фризьор, а Анджела - на маникюр.
Имаш ли представа колко време е нужно да се облече рокля?
Цял ден. Пък и родителите ми са поръчали лимузина, трябват снимки.
Трябва да се върнем до 12 часа, иначе ще пропуснем бала.
Балът е много важен.
Благодаря ти.
Трябва да пикая.
Наистина се налага, отбий.
Не, можем да спрем само 4 пъти, за да стигнем и намерим Марго,
за да се върнем за бала. - От колко време пътуваме?
35 минути.
Ще стискам. - Хубаво.
Трябва да спрем. - Няма да спираме.
Не разбираш. - Мисли за нещо друго.
За какво? - За буря.
Или за водопад. Пръскащ се мехур. - Това не помага, Рейдър.
70 процента от тялото ми е урина. - Карам възможно най-бързо.
Карам с колкото мога. - Ще се разрева. И ще се напикая.
За Бога! Ето, използвай това. - Няма да пикае в колата ми.
Не, Бен... - Искаш да умра ли?
Искаш ли? - Защо го правиш?
Колко гнусно. - Рейдър, много е приятно.
Не ми казвай името. - Много е приятно.
Трябва ми кенче. - Какво? Не!
Ето, внимавай. - Добре, сменям.
Наистина е гнусно. - Отвратително е.
Какво се случва там отзад?
Аз съм Бен Старлинг. Член на музикална компания "ДЖХС".
Пия много бира, а сега съм шампион по пикаене в кенче в кола!
Аз съм най-великият. Разтърсих света.
Може би сега трябва да спрем.
Добре, ето какъв е планът.
Ако го спазим, ще имаме шест минути.
Аз ще напълня колата, а вие ще влезете вътре.
Взимам кредитната карта и ни пазя място на опашката.
Аз отивам да пикая. Пих много. - Сериозно ли?
Аз ще взема напитките.
Мои са чипсът, претцелите, пастърмата, фъстъците и бонбоните.
Някой да вземе препарати за чистене. Тук вони отвратително.
Харесваш ли дракони?
Не.
Една минута. - Някой да ни вземе тениски.
Щом резервоарът се напълни и чуете клаксона, имате 10 секунди
или ви оставям. Освен теб, скъпа.
Искате ли торбичка?
Не, благодарим.
Хайде! - Точно шест минути.
Влизайте!
Най-добрата баба на света
Готино. - И на мен ми трябва една.
Наследство, а не - омраза
Наистина ли?
Взех ги на случаен принцип. Съжалявам, наистина.
За последен път ми купуваш дрехи, Кю. - Съжалявам.
Да, така е по-добре.
СЕДМИ ЧАС
ДЕСЕТИ ЧАС
Мамо, извинявай. Решихме в последния момент.
Отиваме в щата Ню Йорк, не - града. Много по-безопасно е.
Само за два дни, мамо. Чао, обичам те.
ТРИНАЙСЕТИ ЧАС
Не вярвам, че още не се е обадила. - Сигурно в Агло няма телефони.
Има мобилен. - Откъде сме сигурни, че още е в Агло?
Просто знам.
Може да е на яхтата на някой милиардер в океана.
Или пък е в Орландо и ни наблюдава как я търсим.
Не, в Агло е. - Възхищавам се на вярата ти.
Много е романтична. - Благодаря ти.
Аз съм на мисия. Аз съм капитан Ахаб.
Осъзнаваш, че капитан Ахаб не е героят на историята, нали?
Само защото не успя. - Не мисля, че...
Всички ли са добре? Аз съм добре, а вие?
Всичко ли е наред? Бен, добре ли си?
Лицето ти кърви. - Какво?
Не е толкова зле.
Благодаря.
Ще отнеме няколко часа. - Изгледа добре въпреки станалото.
Като се има предвид, че не сме мъртви. - Какво стана?
Имаше крава на пътя. - Крава ли? Това си беше кит.
Бен грабна волана в последния момент и ни спаси.
Спаси ни животите. Беше страхотен. - Не знаех какво правя.
Беше най-доброто каране от онази седалка.
Благодаря ти.
За какво съм иначе тук?
Сега какво ще правим? - Чакаме.
Трябва да си починем. - Да, наистина.
Как сме с времето?
Няма да ходя на фризьор, но няколко часа няма да ни убият.
Преди, най-голямата ни лудория беше промъкването ни на онзи филм.
"Снежни кучета"... Колко обичам този филм.
Помниш ли, когато откраднахме цигарите на баща ти,
които ти пушеше зад къщата и не спираше да кашляш?
Беше отврат. - Не мисля, че се вдишва.
Помниш ли, когато щяхме да умрем, но Бен грабна кормилото и не умряхме?
Беше страхотно. - Благодаря.
Не мога да повярвам, че почти свърши. - Пътешествието с колата?
Гимназията. - Но нали я мразим?
Но е прав.
Не мога да спра да мисля как всичко ни е за последен път.
Последният път, в който ще репетираме.
За последно ще ядем пица и странни картофи в столовата.
Последният час, последното домашно. - Хора, това са ужасни неща.
Ужасни неща, които няма да правим отново.
Както и подобни неща.
Оставам във Флорида, ти отиваш в Северна Каролина, ти - в Бостън.
Познавамесе откакто бяхме зародиши.
И вече нищо няма да е като преди.
Това ще е гадно за мен. - Както и за мен.
Няма да изчезнем.
Не можем да спим.
Искаш ли да се разходим? - Да.
Студено ли ти е? - Да.
Отивам да се опитам да поспя.
До после.
Какво искаше да ми кажеш?
В къщата на Джейс, преди да повърнеш.
Не знам, вероятно нещо глупаво.
Не си тази, която си мислех, че си.
За каква ме мислеше?
Знаеш... - Какво?
Че си красива, че лицето ти е хубаво...
Както и че големи очи. Извиянвай.
Очевидно си всички тези неща...
Но се оказа много готина.
Изминаваш целия този път заради приятелката си.
Според мен човек като Марго не те заслужава.
Разбираш ме.
Ще дойдеш ли на бала с мен?
Ще го повториш ли? - Наистина ли искаш?
Черни Дядо Коледа? - Знам.
Знам, че звучи странно.
Всъщност е 20 пъти по-странно на живо.
Не, мисля, че това е напредък.
Не е истина. - Напротив. Дядо Коледа е илюзия.
Няма логика вечно да е бял старец.
Хубаво е, че родителите ти разбират концепцията.
Мисля си го всяка сутрин, когато се храня с такава лъжица.
Благодаря ви. - Довиждане.
Каква е тази физиономия? - Какво? Коя?
Държиш се странно. - Ти също.
Имаш странна усмивка.
Защо е там? - Не знам за какво говориш.
Бен, виждаш ли нещо необичайно у него?
Усмихва се странно. Какво е станало?
Имам новини. - Какви?
Ще ходя на бала с Лейси Пимбъртън. - Да му се не види!
Сериозно ли? Поздравления. Бен и Лейси Пимбъртън.
С Анджела правихме секс. - Пич, какво?!
Наистина ли правихте секс? - Само не казвайте, че съм ви казал.
За какво си говорите?
За книги. - За книги ли?
Казах им.
Мислех, че ще издържиш до Скрантън. Наистина го вярвах.
Смести се.
Рейдър, големият мъж, какъв е графикът?
С вчерашното темпо ще сме там след четири часа.
Това ти оставя час да намериш Марго.
Ще й кажеш, че я обичаш и ще се върнем на време за бала.
Агло, потегляме.
ДВАЙСЕТ И ВТОРИ ЧАС
Дами и господа, погледнете.
ДОБРЕ ДОШЛИ В ЩАТА НЮ ЙОРК
Това е страхотно.
ДВАЙСЕТ И ШЕСТИ ЧАС
Според "Омникшънери" това е то.
Нека огледаме.
Как сме с времето?
Ако искаме да се върнем за бала ще е добре да тръгваме.
Ще дойде, знам го.
Кю... - Знам, че ще дойде.
Знам го.
Време е да вървим, Кю.
Прав е. - Не можем още да се откажем.
Става дума за Марго. Сигурно ни гледа и ни се смее. Последният тест.
Обеща да се върнем за бала. - Не започвай пак с това, сериозно.
Аз също не искам да изпусна бала. - Преди пет секунди
не можеше да намериш момиче за него, а сега светът ще свърши ако не отидеш?
Това, че не даваш пукната пара за бала не означава, че с всички е така.
Значи балът е по-важен от най-добрия ти приятел?
Не, не казвам това.
Защо изобщо дойде, ако няма да дочакаш края?
Защото мислех, че ще е забавно и исках да прекарам време с приятелите си
преди да заминем за колеж.
Не ти ли беше забавно? - Не и ако не намеря Марго.
Не разбирате ли, че ако не намеря Марго всичко ще е било напразно?
Ами ти, Лейси? Не искаш ли да я намериш?
Мислех, че искам. Но знаеш ли какво, Куентин?
Изминах целия път, защото бях притеснена.
Мислиш ли, че тя би го направила за мен?
Би ли го направила за теб?
Хайде.
Ще остана и ще се върна в Орландо с автобус. Приятен бал.
Кю... - Не, отивайте.
Сериозно ли?
Да вървим, Кю. - Никъде няма да ходя, никъде!
Добре тогава, на добър час!
Искам да се прибера в Орландо.
Заповядайте. - Благодаря.
Марго?
Куентин, здравей.
Знаех си, че ще те намеря.
Не мога да повярвам, че си тук.
Как си?
Чакай, как така не можеш да повярваш, че съм тук?
Просто съм леко изненадана.
Как така? Следвах следите.
Видях бележката ти на вратата ми.
Видях, че отиваш в "Хартиените градове".
Четох Уолт Витман и знаеш...
Беше ми оставила следи, нали?
Да, винаги оставям следи.
За да знаете, че съм добре. Че нищо ми няма.
Не смятах, че ще изминеш целия път.
Ти какво си помисли?
Куентин, какво правиш тук?
Влюбен съм в теб.
Влюбен си в мен?
Да. - Куентин...
Я стига... - Обичам те откакто бяхме малки.
Оттогава не съм спрял да те обичам всеки ден.
Не си влюбен в мен... - Не го казвай.
Ти дори не ме познаваш. - Напротив, не казвай обратното.
Аз самата не се познавам. Кю, нямам никаква представа коя съм.
Защо мислиш, че съм тук?
Помислих си, че...
А защо си тук?
Мога ли да те черпя питие?
Благодаря.
От известно време планувах да напусна.
Щях да завърша, да отида на бала,
а на следващата сутрин щях да си тръгна.
Но после разбрах за Джейс и чашата преля.
Не исках да стоя там и секунда повече.
Толкова зле ли беше? - Знаеш какво е.
Да, но имаше всичко. Ти си Марго Рот Шпигелман.
Точно в това е проблемът, Кю. За това говоря.
Хората винаги ме гледат и виждат това, което искат.
Да, знам, че имам принос за това.
"Митът за Марго Рот Шпигелман."
Но това е само една фантазия.
Докато бяхме на върха на "Сънтръст" и гледахме града от високо...
Мислех единствено как...
Как аз съм също толкова хартиена, колкото всичко останало.
И след това дойде тук?
Хартиен град за хартиено момиче.
Няма какво толкова да се прави, но е добро място да четеш и мислиш.
Мога ли да те попитам нещо? - Разбира се.
Аз къде се намирам в картинката?
Беше първият ми съучастник, исках да си и последния.
А онази нощ ме изненада. Изненада ме и то много.
Много по-добър нинджа си отколкото очаквах.
Кю, искам да знаеш, че наистина съжалявам.
За какво?
За всичко - за следите, за това, че бях лош приятел.
За това, че съсипах последните ти седмици в гимназията.
Не, не си. - Какво?
Не съсипа последните ми седмици в гимназията.
Всъщност...
мисля, че бяха най-хубавите седмици в живота ми.
Първият ми купон.
Първото ми пътешествие.
Първия път, в който избягах от училище.
Всички вършат нещо за последен път.
Но... аз ги върша за първи път.
Няма за какво да се извиняваш.
Защото...
нито едно от тези неща нямаше да се случи, ако не беше ти.
Сигурна ли си, че не искаш да се върнеш?
Колеж, работа, съпруг...
Атрактивността на онзи живот? Това не е за мен. Знаеш го.
Какъв е планът?
Нямам абсолютно никаква представа.
Но чакам с нетърпение да разбера.
Може да не си мита, който те изкарват...
но все пак си нещо специално.
Ти самият също си нещо специално.
Би могъл да дойдеш с мен.
Нямаш представа колко пъти съм си мечтал да изречеш тези думи.
Но трябва да вървя.
Звънни на сестра си. Липсваш й.
Говорим си всеки ден.
Ще се видим.
Колко вероломно е човек да вярва, че е повече от друг.
Марго не беше никакво чудо. Не беше авантюрист.
Не беше нещо прекрасно и скъпоценно.
Тя беше момиче.
Отне ми много време да осъзная колко съм грешал.
Но не само за Марго.
Грешах за много неща.
Преди вярвах, че на всеки човек му се случва някакво чудо.
Все още го вярвам.
Но се оказва,
че моето чудо
беше това.
Може би не всички ще спечелим от лотарията.
Или пък да се оженим за кралска особа.
Или да вкараме коша в последната секунда.
Но това не означава, че няма да преживеем невероятни приключения.
И аз искам.
Ще срещнем изключителни хора.
Ще създадем незабравими спомени.
Номерът е
да ги забележиш,
преди да е станало прекалено късно.
А Марго?
Някой уж я е видял на сцена в Ню Йорк в пресъздаването на "Фантастикс".
Друг казва, че е в Калиорния и дава уроци по сърф в Малибу.
Вече не слушам слуховете.
Където и да е
и каквото и да прави,
аз съм убеден, че е нещо специално.
Но...
това е история, която тя трябва да разказва.
Превод и субтитри: ДЕНИС БАРБОВ