Preveo: Bambula
Odvedi ih u šumu. Smesta.
Ostanite ovde. Vratiću se uskoro.
Stani! - Nemoj! - Rekao sam da ostanete ovde!
Oče! Čekaj!
Pomozite nam! Molim vas! Ima li nekoga unutra?
Jedi!
Ostavi me na miru! - Jedi!
Jedi!
Pećnica nije dovoljno topla! Još drva!
Šta?
Da li ti je sada dovoljno toplo, kučko?
Moja sestra i ja nismo više videli roditelje.
Bili smo samo nas dvoje.
Ali dok smo bili zarobljeni u toj kući, naučili smo 2 lekcije.
Prva: Nikada ne ulazite u kuću napravljenu od slatkiša.
Druga: Ako ćete da ubijete vešticu,
zapalite je.
VEŠTICU POBEDILI SIROČIĆI BLIZANCI
GRAD UGOSTIO SIROČIĆE BLIZANCE NAKON ŠTO SU POBEGLI VEŠTICI
NESTALO DETE
IVICA I MARICA SPASILI DETE
SIROČIĆI HEROJI UHVATILI VEŠTIČJU SESTRU
IVICA I MARICA SPASILI GRAD
UBIJENA LIVADSKA VEŠTICA
IVICA I MARICA HEROJI
VEŠTICA IZ MOČVARE MRTVA
IVICA I MARICA LOVCI NA VEŠTICE
MNOGO GODINA KASNIJE
Sveže mleko! Sveže mleko za vašu decu!
Da vam deca budu zdrava! Sveže mleko!
Nakon što smo nedeljama živeli u strahu,
konačno smo uhvatili odgovornu osobu za sav ovaj teror.
Zbog zločina protiv grada i građana Augsburga
i zbog družbe sa Sataninim okotom,
ovime optužujem ovu ženu...
za veštičarenje.
Spalite je!
Pogledajte,
oči demona.
Idi u pakao.
Smirite se!
Berindžere, ovo je još moj grad.
Slušajte me.
Kao gradonačelnik, veoma dobro znam, da su mnogi od vas izgubili voljene,
zbog ove veštičje kuge.
Ali ne možemo tek tako da spalimo ovu ženu.
Trebaju nam dokazi. Ne možemo tek tako da...
Vešticu prepoznate na prvi pogled.
Jašu metlu noću i prave pakt sa đavolom.
Ova žena ima da gori!
Pusti devojku, ili ću prosuti tvoj šerifski mozak
svuda po ovim seljacima.
Mrdajte. Hajde.
Pustite je. Idite tamo. - Proveri je.
Kako se zoveš?
Mina. - Ne brini.
Ako se žena stvarno bavi veštičarenjem, ne može to sakriti.
Gadan trulež nastaje,
koji se pokazuje na njenim zubima, koži i očima.
Ovo nije veštica. Čista je.
Sigurna sam da je šerif samo hteo da zaštiti vas, dobre ljude,
ali vaš gradonačelnik je uradio veoma pametnu stvar.
Unajmio je nas. Ja sam Marica.
Ovo je moj brat Ivica.
Znamo da je mnogo vaše dece nestalo, ali ubijanjem nevine žene
nećete ih vratiti.
Idite kući! Ne želimo vas ovde! - Nećemo još zla u Augsburgu.
Zlo je nad vama, hteli vi to ili ne.
Ako su vam deca još živa, pronaći ćemo ih.
Ali ako iko povredi ovu ženu, imaće posla sa mnom.
Sada idite kući! Idite!
Pretpostavljam da možeš da ideš.
Hvala ti...
Ivice.
Nema na čemu.
Šta do đavola mislite da radite, a?
Ta žena je osumnjičena,
pod mojim je nadzorom. Ne možete samo da dođete...
Svako sa pola mozga može da vidi da ona nije veštica.
Slušajte, šerife, Ivica i Marica su dovedeni da...
Bolje bi ti bilo da slušaš!
Neću dozvoliti ovoj kučki i njenom bratu vucibatini,
da dođu u moj grad,
govoreći mi šta da radim.
Nemojte!
Samo nemojte!
Idemo.
Da se bacimo na posao.
Obavešteni smo o čudnoj kolibi u Severnoj šumi.
Meštani neće ni da kroče blizu nje.
Dobro mesto za početak istrage.
Mrdaj!
Marice!
Izgleda ljutito.
Da.
I ti bi sa takvim licem.
Da li bi ućutala?
Veštica koju smo pronašli bila je slepa ulica, gradonačelniče.
Ni traga od dece. Žao mi je.
Ali ovo smo pronašli.
To se zove Krvavi mesec.
Pomračenje meseca, koje se dešava jednom u generaciji.
To je za veštice najsvetija noć.
O, moj Bože. Kad?
Prema ovome, za tri noći.
Nema sumnje da je sve ovo povezano.
Deca oteta u ovolikom broju, sa puteva i polja toliko blizu gradu.
Veštica ne izlazi na otvoreno tek tako,
osim ako ne mora.
U poslednje vreme povećava se veštičja aktivnost.
Sve više ljudi ih viđa, klanje životinja, Sabati.
Izgleda da ih dolazak Krvavog meseca izvlači iz njihovih skrovišta.
Čini se da ste uradili dobru stvar, što ste nas ovde doveli, zar ne?
Evo pola novca. Ostatak kada dovedete nazad decu.
Živu.
Evo ga, tačno na vreme. Ovo je Džekson, zna ove šume k'o svoj dlan.
Odvešće vas tamo gde su poslednji put viđene veštice.
Možemo biti tamo za nekoliko sati. - Ne, noću.
Previše je opasno. Polazimo ujutru.
U pravu je, previše je opasno.
Mogu li negde nešto da popijem u ovoj vražjoj rupi?
Umukni! - Dečačić je poslednji otet.
Pre manje od dva dana, pa je miris još svež.
Sto šilinga za svako dete koje vratite. Živo.
Bolje budite brzi,
pre nego što gradonačelnikovi lovci na veštice orobe grad.
Polazite večeras.
Na veštičju teritoriju, noću?
Mora da ste poludeli.
Nećete dok ne obavite posao.
Hvala ti, Volfgang.
Kažem vam...
Treba da ugasimo vatru. - Lovimo veštice, ne medvede.
I moramo da jedemo.
Divna stvorenja.
Vaša su?
Da, gospođo.
Zašto ste došli ovde,
u mračni deo šume?
Dete je oteto, gospođo.
Ovde smo da ga nađemo i vratimo ga nazad.
Ovde nema dece.
Ovde...
je samo smrt!
Veštica!
Budale!
Ovo je moja zemlja!
Kako se usuđujete?
Molim te.
Molim te, Bože. Nemoj...
Molitva ti neće pomoći, prijatelju moj.
Čak i tvoj Bog zna da je bolje da ne kroči ovde.
Bacili smo vešticu na zemlju, zar ne?
A oči počinju da joj kolutaju, zar ne?
Pokušava da mi baci "Tragač za dušom" vradžbinu, kapiraš.
Ja je mlatnem i iščupam joj jezik.
A ona počinje da piša, počinje da piša svuda, zar ne?
Ali veštičja mokraća je najgora, kapiraš,
jer zapravo spaljuje tlo. Ona je poput kiseline.
Mada, u malim količinama, neutrališe otrovni bršljan, ujede insekata.
Skrećem sa teme, zar ne?
Moram da se vratim prijateljima.
U šta ti gledaš?
Došlo je do otmica ovde i ovde, na obe strane reke.
I verujemo da je prilikom poslednje otmice i trol bio umešan.
Trol? - Trolovi su dodatak.
Šta nije u redu sa devojkama ovde, a?
Znači, ispravite me ako grešim ali zar krčmarice nisu lake ženske?
To je veoma neuobičajeno. - Da, neuobičajeno je.
Pogledajte ovo. Otac i troje dece napadnuto.
Jedno dete je oteto, ali druga dva nije ni taknula.
To je čudno. - To je tako čudno.
Čudno je. Čudno je. U redu.
Ali s druge strane, naš posao je da lovimo veštice,
šta je zapravo normalno? - Pardon, vi ste Ivica i Marica?
Bože! Ne mogu da verujem da ste ovde. Ja sam Ben, Bendžamin Volser.
Ja sam veliki fan vašeg opusa rada.
Sjajno. - Drago nam je, Bendžamine.
Slušajte, nadam se da ne tražim previše, autogram? - Ne. Važi.
Joj.
To je od onda kada ste pronašli lisičju vešticu u Antverpenu,
i udavili je u jarku. A ovo od tajne grupe veštica iz Belsena,
kada su pokušale da otvore portal u pakao, ispod zgrade suda.
Vi ste zasigurno objasnili vešticama neke stvari.
Ovo je neverovatno. I čudno.
Malo jezivo. - Da...
Ti stvarno čuvaš sve ove stvari. - U redu, dakle...
Imam mnogo pitanja. Ne smeta vam?
Znaš, imamo... - Ne, samo napred.
U redu.
Kako je najbolje ubiti vešticu? - Ivice?
Isecanje glave, pridonosi uspehu. Iščupati srce.
I deranje kože je isto dobro. - Ali najbolje ih je spaliti.
To je jedini način da budeš siguran. - Spaljivanje, naravno.
Sve ih spalimo. - Da li je istina da vas veštice ne mogu povrediti?
To su gluposti.
Njihova magija ne deluje na nas i nisu nas ubili, još uvek.
Mislite li da je to zbog toga što ste spalili vešticu kao deca?
Mislim da je tako sve počelo za vas, narode.
Znači, tako ste postali lovci na veštice? Kako ste nabavili oružje?
Da li oni... Da li je bilo...
Ti si dobar dečko, ali imamo napadnut grad.
Pobila ih je.
Sve ih je pobila.
Ko je šta ubio?
Veštica.
Pobila je lovce. Sve do jednog.
Dala mi je poruku.
Za sve vas.
Vradžbina "Žudnja za gmižućim stvarima".
Kako to jebeno mrzim! - To je bilo sjajno.
Lovci na veštice su blizu, mogu da osetim njihov smrad.
Tvoj plan se odvija.
Da li si donela preparate?
Naravno, Mjurijel.
Žabe na ulju, nagojene na larvama oposuma.
I karpatsko velebilje,
smrtonosno na dodir, veoma retko.
I, Mjurijel,
doveli smo nešto da ga na njemu testiramo.
Otvori usta.
Otvori!
Gutaj, prasence!
Spreman je.
Deluje.
Čak nije ni toplo.
Mjurijel, ovo bi moglo sve da promeni.
Promeniće sve!
Bićemo nepobedive.
Gasi. Gasi je. Gasi je!
Beskorisno je ako ne istraje. - Učiniću da istraje...
Zauvek.
Marice... Marice...
Kuda ćemo? - Skoro smo stigli.
Hej.
Upravo sam imala veoma čudan san.
Stvarno? - Da.
O čemu?
Mislim da je bio o našoj majci.
Ne pričamo o tome.
Spavaj.
Šta misliš? Dečko? Devojka?
U redu. Evo ti.
Uzeću ovo.
Da ti nije možda malo?
Zdravo.
Ovo nije za mene.
Kako ide lov na veštice? - Dobro.
Lov na veštice ide dobro.
Čudno je biti među ovim ljudima? - Stvarno?
Da niste naišli, živu bi me spalili.
Ja bih im verovatno i dozvolio, ja sam staromodan.
Ali mojoj sestri je potrebno više dokaza pre nego što je neko ispečen.
Da li si ikada nabasao na vešticu koju nisi želeo da ubiješ?
Ne, nikada.
Dobra veštica je mrtva veštica.
Možeš li da pridržiš ovo?
Da li si dobro? - Jesam.
Kada sam bio dete,
veštica me je naterala da jedem mnogo slatkiša da sam se razboleo.
Nešto mi se desilo.
Moram da ubrizgam ovu injekciju svakih nekoliko sati,
ili ću umreti.
Imaš dijabetes.
Zapravo nešto znam o tome.
Ako ti ikada zatreba ikakva pomoć ili... - U redu je.
Drago mi je što sam te videla.
Veoma si zgodan.
Nijedan čovek u ovom gradu neće prošetati sa mnom.
Ti imaš... moju bundevu.
Moram da idem. Vidimo se.
Biće sve savršeno! - Tatice! Tatice! Molim te, pomozi mi! Izgubio sam se!
Tatice, molim te!
Molim te, pomozi mi! Izgubio sam se!
Tatice! Plašim se! Sam sam u šumi!
Ja ću ti pomoći, mali dečače.
Sladak, mali dečak.
Tatice, plašim se! Sam sam u šumi!
Molim te, pomozi...
Pomeri se i umrećeš.
Uzmi joj čarobni štapić.
Hoćeš li zaustaviti to?
Sviđaju mi se vaše igračke.
Doveli su živu vešticu u moju kancelariju.
Treba da je ispitaju, samo to.
A sada, laku noć...
šerife.
Hej, budi se.
Šta to radi?
Nemam pojma.
Vidim ih.
Da li je ona tamo?
Ta kučka Marica?
Da, pod mesecom,
nad šerifom,
u gradu.
Evo i nje.
Dobro jutro, sunašce. - Reci nam šta želimo da znamo,
da se ovo ne završi kao najbolnija noć u tvom životu.
Zašto ne odjebete?
Ne, ne, bolje, pojebite se.
Ove veštice, nikada se ne dozovu pameti.
Da pokušamo opet.
Gde su deca?
Zašto toliko mnogo? Gde su deca?
Uskoro će biti prikupljena krv 12 meseca.
A nakon toga samo jedna stvar fali.
Spalimo je.
Gubimo vreme. Beskorisna je. - 12 meseca. 12...
Koliko dece je dosad oteto?
Šta znam. Deset ili jedanaest. - Dokumenta.
Moramo da izbrojimo.
Jedanaest. - Jedanaest, 12 meseca...
Potrebno im je još jedno dete. Još jedno.
Vidi, mora da postoji neki obrazac. Godište, boja kose, pol, nešto...
Imam 5 devojčica. - 6 dečaka.
Treba vam još jedna devojčica? "Dvanaest meseca."
Šta to znači? - U pitanju je mesec...
April. April fali. April. Treba im devojčica rođena u aprilu.
Prekasno je.
Idi! - Da!
Šerife, da li imate ovde knjigu rođenih iz Augsburga?
Eno je tamo. Samo za pravne potrebe ovog grada,
ne za prljave lovce na ucenjene glave poput tebe.
Daj bre, ne može da ih bude toliko mnogo.
Bilo šta? - Imam jednu devojčicu. Šest godina, rođena 8. aprila.
Ona je jedina koju sam mogao da nađem. - Pođi ti.
Ovu devojčicu, znate li je? - Da. Meri Belmer.
Gde ona živi? Šerife, u opasnosti je!
Požar! Požar!
Vreme ističe. Recite mi gde živi!
Ovamo!
Mama!
Stani! Stani gde si!
Nemoj, Lukase! Lukase.
Nemoj!
Prokleta bila!
Prekasno, već sam prokleta.
Vodi je!
Na bunar! - Ovamo!
Treba nam pomoć!
Šta god da se desi, hoću da ostaneš pribran.
Prati me, važi? - Razumem.
Umeš li da pucaš? - Ne.
Ne baš.
Zato koristim sačmaru.
Marica, čuveni lovac na veštice.
Konačno se srećemo. - Ko si ti?
Vidim da si primila moju pozivnicu.
Reci kako se zoveš pre nego što ti moje strele iščupaju grkljan.
Poznata sam pod mnogim imenima,
nijedno od njih nisi vredna da izgovoriš.
O, moj Bože.
Upomoć! Upomoć!
Molim vas!
Hej!
Upomoć!
Prgava kučko!
Sranje!
Ne brini, neću te ubiti.
Ne sada.
Ne na ovaj način.
Ti imaš nešto što mi treba.
Poslednji sastojak.
Ljudi imaju užasan ukus.
Mislim da ovom mestu...
treba malo...
boje?
Upomoć!
Ovamo! Treba nam pomoć!
Sranje!
Ubiću te.
Da. Ne, ljudi. Molim vas da se smirite.
Da, jedan po jedan.
Pogledaj šta su lovci na veštice doneli Augsburgu.
Sedmoro je izgorelo u požaru.
I još jedno nevino dete je oteto,
zbog tih lovaca na veštice.
Ne.
Zbog tebe.
Predlažem da ih privedemo pravdi.
Ne! Ne!
Ne treba da krivimo lovce na veštice zbog ovoga.
Ovo je ludilo.
Građani,
zar nije dovoljno krvi proliveno?
Ne, ne... - Nije dovoljno, gradonačelniče.
Još ne.
Dobro jutro. - Šta to radiš?
Bili ste prljavi, ja sam vas samo...
čistio.
Šta se desilo?
Veštice su otele devojčicu i mnogo ljudi je umrlo u požaru.
A šerif krivi vas i vašeg brata za ono što se desilo sinoć.
Augsburg više nije bezbedan za vas. - A moj brat?
Poslednji put kada sam ga video, borio se sa jednom od veštica,
na metli, i odleteli su iz grada.
Dobro.
Odakle ti sve ove stvari?
Sa svih strana.
I ja zapravo planiram da postanem lovac na veštice kada budem stariji.
Poput vas. - Sami nismo izabrali takav život, Bene.
Pitao sam se o onoj priči, da su vas roditelji napustili.
Da li je sve to tačno? - Da.
Zašto?
Ne znam. To je ono što su uradili.
Žao mi je. Da li biste hteli malo zobene kaše?
Svakako.
Nije previše topla, ni previše hladna, baš kakva treba.
Sinoć... Ko je bila veštica koja nas je napala?
Ne znam. Isprva je normalno izgledala a onda je promenila lice.
Mislio sam da samo Velike... - Velike veštice imaju tu sposobnost, da.
Ko je ovo?
Živela je nedaleko od grada odavno.
Bila je optužena za veštičarenje, ali nikada nije priznala.
Ionako smo je tek tako spalili.
Bezbedni ste. Bićete bezbedni.
Moram da pronađem brata.
Ivice!
Ivice, jesi li dobro?
Sranje!
Vidim da lov na veštice dobro ide. - Da.
Hej, možeš li...
Možeš li da mi kažeš kojim putem da se vratim u grad?
Onim putem.
Tim putem.
Dobro. Hvala.
- Nema na čemu.
Treba li ti pomoć? - Ne, dobro sam.
Dobro sam. Hvala.
Dobro, vidimo se kasnije.
Majke ti ga!
Jesi li dobro? - Ćao, pomozi mi.
Ivice!
Dođi ovamo!
Divljakuša, a? - Šta misliš da radiš?
Hapsimo te zbog spaljivanja Augsburga,
i zato što si donela veštičju pošast na naše ulice.
Slušaj, idiote! Veštice planiraju nešto veliko.
Moram da nađem brata i spasim tvoj usrani mali... - Umukni!
Ovog puta, ja pričam, ti krvariš.
Da li si završila? Moram da se vratim sestri.
Potrajaće malo.
Ako to ne očistimo, dobićeš groznicu.
Groznicu?
Dobro si izubijan, zar ne?
Mislim da je zapravo izubijan svoj ponos,
kojeg sam ostavio negde na onom drvetu.
Biće verovatno lakše da samo uđeš u vodu.
Ne, ne mogu. - Voda je lekovita.
Ne plivam dobro.
Ja ću ući sa tobom.
Dobro.
O, brate.
Reče da je voda lekovita?
Imam strast.
Konji, obožavam ih.
Divna stvorenja, a?
Kada lomiš duh bilo kom konju,
moraš biti oštar sa njim od početka.
Da mu pokažeš ko je gazda.
Ili u suprotnom, nikada neće naučiti.
Isprva, oni će mrzeti tebe.
Ali čim im slomiš duh,
učiniće šta god poželiš.
Kučko!
Šefe, možda treba da je vratimo u grad sada.
Nisam još završio sa lomljenjem njenog duha.
Olakšavaš mi.
Kapiram.
Poslednji put kada sam bio u ovakvim vodama,
nabasao sam na strašnu zmijsku vešticu.
Ličila je na žabu,
ali je mogla da diše pod vodom, pa je bilo teško da je pratim.
Bila je smrtonosna.
Previše pričaš.
Patetičan si.
Ima petlju.
Sviđa mi se to!
To će učiniti da još više uživam u ovome.
Ne! - Pa, momci, možete je imati,
nakon što ja završim... - Ne! Ne!
...ako bilo šta preostane.
Šta do đavola?
Ne!
Prateći ovaj put, moći ćeš da se vratiš u Augsburg
pre nego što padne mrak.
Da.
Nadam se.
Kada pronađeš sestru, da li bi mogao da se vratiš da me opet vidiš?
Da, naravno.
Pij.
Ne.
Pij!
Zašto si me spasio?
Trolovi služe vešticama.
Čekaj!
Kako se zoveš?
Edvard.
Edvarde, stani!
Gde sam ja?
Ivice?
Marice? - Gde si bio?
Gde si ti bila?
Ćao. - Ćao. - Šta ti se desilo sa licem?
Marice, ko ti je to uradio?
Ko ti je to uradio? - Dobro sam.
Dušo, žao mi je.
Žao mi je.
Jesi li dobro? - Dobro sam.
Gde smo? - Ne znam.
Jesi li dobro? - Morala si da se prizemljiš na mene?
Kakvo je ovo mesto?
Ovo nije uobičajena veštičja jazbina. - Nije.
Hajde da se gubimo odavde.
Hej, seko?
Mislim da ćeš hteti ovo da vidiš.
Mislim da je ovo naš stari dom.
Ovo je naša soba.
Evo. Pogledaj.
Tvoj krevet, zar ne?
Sećaš se ovoga?
Mislim da si ovo ti,
i neki jogunast jazavac.
Stari kreveti.
Ivice.
Da li se ikada zapitaš šta se desilo našim roditeljima?
Ne pričamo o tome, Marice. Obećali smo. Znaš to.
Šta misliš zašto veštičje vradžbine ne deluju na nas?
Ostavi se toga. - Ovo je naša kuća. - Stvarno? - Ovde smo odrasli.
Na šta ti ono liči? - Ne znam, Marice.
Odrasli smo u veštičjoj jazbini. Pa šta? Prokleti smo?
Ne, mislim da je naša majka bila...
Vidim da ste konačno pronašli put kući nakon svih ovih godina.
Kako je to slatko.
Sećam se ove kuće.
Kuća Adrijane, Velike bele veštice.
Vaša kurvinska majka.
Da vam ispričam pričicu.
Jednom davno, blizu malog usranog grada,
bejaše farmer koji se zaljubio u belu vešticu.
I sa svoje dvoje divne dece bili su srećni.
Ali ne zadugo.
Tokom Krvavog meseca, pravi se napitak,
koji će nas učiniti imunim na vatru.
Ključni sastojak tog napitka je srce Velike bele veštice.
Ali tvoja majka, najmoćnija bela veštica, bila je prejaka za nas.
Pa si morala to ti da budeš, Marice.
I moralo je da bude tvoje srce.
Kako se Krvavi mesec približavao,
pustila sam glasinu među žitelje Augsburga.
Kada je saznala da dolaze,
naložila je tvom ocu da vas odvede u šumu i sakrije vas.
Oče, čekaj! - Ne dajte joj da zbriše!
Nije znala šta će joj učiniti, ali bila je suviše ponosna da beži.
Bela veštica nikada ne koristi magiju protiv ljudi.
Kada se vaš otac vratio po nju...
Ne! - Obesili su ga...
Podignite ga! - Ne!
...pravo ispred spaljenog tela vaše majke.
Nije više bilo Adrijane.
Ali ni tvog srca.
A Krvavi mesec je prošao.
Kraj.
Divna priča, zar ne mislite tako?
Umrli su da vas spasu.
Kako ste ih mrzeli celog života.
Sutra, sestre iz svih mračnih krajeva zemlje,
pridružiće mi se pod svetlom Krvavog meseca,
povodom najznačajnijeg Sabata od svih.
Jedina stvar koja fali...
je večna snaga...
srca...
Velike bele veštice... - Previše pričaš.
Pogrešan potez, lovče na veštice.
Ivice!
Pij, biće ti bolje.
Mina?
Šta si uradila, Mina?
Ti si veštica? - Postoje i dobre veštice na ovom svetu.
Ne mnogo, ali nekoliko... - Odbij.
Veštica sam, ali neću te povrediti. - Proverio sam te. Bila si čista.
Samo zle veštice imaju simptome.
Zle veštice? O čemu pričaš?
Razmisli. Ako na tebe ne deluju njihove vradžbine, zašto bi moje?
Nisam poput njih, Ivice.
Marica. Sranje.
Kuda ćeš? - Uhvatili su mi sestru.
Ko ju je uhvatio? - Veštice. One...
Gde? - Pričale su o nekom ritualu,
ili okupljanju. Šta znam. - Postoji mesto duboko u šumi,
blizu planina. Mesto koje zle veštice koriste za Sabat.
Gde je to? - Ivice, ja... - Mina, kako da stignem tamo?
Ako je tamo Sabat, biće mnogo veštica. Biće prejake.
Ubiće te, Ivice.
Nemam vremena za ovo. - Nemoj, slušaj, Ivice.
Našla sam nešto ovde, u ovoj pećini.
Nešto veoma moćno, nešto što nam može pomoći.
Knjiga magije Abramelina maga. Ona postoji.
Ova knjiga štiti od crne magije. Ne mogu da verujem.
Gde ste je našli? - Ne pitaj, mali.
Ako ova knjiga čini kao što kaže,
omogući će nam da probijemo njihovu zaštitu.
Stvarno? - Njihovi čarobni štapići više ih neće zaštiti.
Treba nam nešto da očaram. - U redu.
Počećemo sa ovim.
Nadam se da ovo deluje.
Jesi li ikada pucao iz puške?
Na okružnom vašaru.
Triput.
U redu, u tom slučaju...
Ne diraj pušku.
Edvarde.
Šta ovde radiš?
Šta se dešava?
Mjurijel.
Edvarde.
Treba mi tvoja pomoć.
Molim te, Edvarde.
Hej! Pogana gluperdo! Uzmi decu, polazimo.
Vreme je.
Sve u redu? - Da.
Što je dalje moguće, mali.
Ali ostaviću ti ovo.
Pronađi mesto za skrivanje, pucaj na sve što mrda.
Srećno.
Umukni!
Nakon večeras, nijedna naša sestra neće biti spaljena na lomači!
Nijedna naša sestra se neće pretvoriti u pepeo!
Hoću vaše mozgove.
A sada,
sada se gostimo!
Ima mnogo veštica.
Ja idem dole sa druge strane.
Poguraj ih u sredinu, skloni ih od dece.
Kada vidiš moj signal, neka se pakao spusti.
Poželi mi sreću. - Stani, stani. Koji je signal?
To ću biti ja kako skidam glavu jednoj od onih kučki.
To.
Kucnuo je čas.
Krvavi mesec se uzdiže.
Velika bela veštica umire!
Pardon! Pardon, dame. Ćao.
Izgleda da sam izgubio pozivnicu za vašu večernju zabavu.
Izvinjavam se. Ali ne brinite. Nisam došao praznih ruku.
Sestre!
Dozvolite mi da vam predstavim čuvenog lovca na veštice Ivicu.
Lično je odgovoran za preko 600 smrti.
Slušajte me pažljivo!
Ako smesta pustite moju sestru i decu,
razmisliću da ne ubijem sve do jedne.
Dosta sa ovim!
Skrati ga za glavu. - Hoću.
Molim te neka radi.
Moramo da požurimo. Ti uzmi decu, ja ću srce. Mrdaj!
Jebeni...
Jedi!
Hodajte! Mrdajte!
Hajde! - Marice!
Edvarde!
Marice! - Dobro sam! Idi po decu!
Ne mrdaj!
Skloni se od mene!
Ne!
Hvala.
Sranje! - Prekasno.
Marice.
Hvala.
Jesi li dobro? - Mjurijel je još živa.
Nisam još završio posao. Marica, Mina. Mina, Marica.
Treba mi to.
Dobro. - Onamo je odletela.
Kuda ćeš? - Moram da pomognem Edvardu. - Edvard.
Ko je do đavola Edvard?
To! - Bene!
Ivice, Ivice, uspeo sam. Upucao sam je. Mjurijel.
Gde? - Oborio sam je, onamo.
Bravo.
Blizu je.
Edvarde?
Ne zezaj me.
Da li je ovo... - Da, da, da.
Šta god radili, ne jedite jebene slatkiše.
Stanite gde ste ili će mali da umre.
Mislila sam da će nam odgovarati da završimo ovde,
gde je sve počelo.
Malo je izgubilo svoj šarm, a?
Odloži oružje.
Dobar dečko.
Ne brini, mali.
Neću dozvoliti da te povredi. - Stvarno?
Stvarno.
Bliži ti se kraj, lovče na veštice.
Kamo sreće da mogu da kažem da to neće da boli, ali,
to bi bila laž.
Skloni se od njega!
Uvek je smešno videti belu vešticu sa štapićem.
Šta ćeš uraditi? Pogoditi me svojom ljubavnom čarolijom?
Nije loše.
Žrtvuješ se da spasiš čoveka.
Patetično!
Ne!
Mina. Hej.
Dođi ovamo.
Ivice...
Pokušala sam da je zaustavim. - Jesi. Dobro si se pokazala.
Dobro si se pokazala.
Hoću da uradiš nešto za mene.
Bilo šta.
Ubij tu jebenu kučku.
Mora da me zezaš.
Molim te? Molim te, prestani.
Molim te... - Dobar pokušaj.
Mrzim te.
Znaš, izgledaš kao govno.
Znaš li to?
I ti.
Dokrajči je već jednom.
Osveta ne menja prošlost.
Neće da nam vrati roditelje.
Jesi li dobro? - Aha.
Drago mi je da čujem to.
Ali dobar je osećaj.
Moja sestra i ja znamo istinu.
Znamo ko smo,
kao i oni.
Znaju našu priču. Naše moći.
Šta možemo da uradimo.
I treba da nas se plaše.
Svih nas. - Treba da smo blizu.
Nakon ove sledeće, imamo još tri.
Tri? Rekao si još tri, pre nego da ubijemo prethodne tri.
Zar uvek ne kažeš "Što više veštica, više novca"?
Nećeš videti ni cvonjka, ako ne vučeš kola.
Zar ne, rmpalijo? - Rekla sam ti da će nam dobro doći.
Na svetu postoje dobre veštice, to sada znamo.
Ali one koje praktikuju crnu magiju, čuvajte se.
Dolazimo po vas.
Bez obzira gde god da ste, naći ćemo vas.
Bile mrtve ili žive, sredićemo vas.
Edvarde, hoćeš li da pokucaš?
Glasam za:
Mrtve.
Preveo: Bambula
Žao mi je što moram ovo da ti kažem, ali neće biti u otvorenom kovčegu.