FALSIFICATORUL
Bună dimineața.
Hei, Cutter! A venit avocatul tău.
Chiar nu mai am ce să fac. Apelul tău a fost respins.
Uite.
- Mai ai mai puțin de 11 luni. - 10 luni.
10 luni. În fine. E și mai bine, nu?
Rezistă. O să-ți ispășești sentința.
Cheamă-l pe Keegan.
- Nu. - Îl chem eu.
Nu. În calitate de avocatul tău te sfătuiesc să execuți cele 11 luni.
10 luni.
Haide, cheamă-l!
- Un SUV? - Știi cum e Gaston.
Ce să-i fac?
Ce naiba, Ray? Mai ai de făcut 9 luni și îl chemi pe Keegan?
De ce ai făcut așa ceva?
O să plătești scump pentru asta, să știi.
La naiba!
O să-mi spui ce se întâmplă. De acord?
Da, o să-ți spun.
Iisuse Hristoase!
Ce naiba faci aici?
- Doar nu te-ai eliberat, nu? - Ba da, tată. M-am eliberat.
- E minunat! - Unde e?
La etaj.
Cum naiba ai ieșit, Raymond?
Da.
Scuze.
Tată.
Când... Cum ai ieșit?
Trebuia să ies pe cauțiune, dar judecătorul mi-a acceptat apelul.
Nu-mi amintesc de toate astea.
La ce lucrezi? Arată bine.
Sunt doar niște bucățele de plastic.
Da, dar trebuie să le îmbini pe toate și să concepi toate detaliile.
Tată.
Hai să nu facem asta, de acord?
Bine.
Deci? Cum a fost?
Ei bine...
Are de făcut niște analize...
Mâine.
Mi-ar plăcea să cred că n-ai făcut vreo prostie.
Doar ca să vii aici.
Dă-o naibii.
Mulțumesc. Mulțumesc.
Scuzați-mă, trebuie să trec. Mă scuzați.
Mă scuzați, dră.
Vin.
Mă ușuram dincolo și chiar mă gândeam: oare când o să vină falsificatorul?
- Collin. - Ce?
Uită-te acolo.
Iisuse!
Se vede de pe cameră că tipul ăsta are un tupeu incredibil.
E singura problemă din barul meu.
- Am înțeles. - Trebuie să mă ocup de asta.
Drogatul naibii!
Deci... Ray.
De ce m-ai sunat acum 10 luni? Te plictiseai?
Apreciez ce-ai făcut pentru mine. Dar am nevoie de puțin timp.
Ai avut destul timp.
Ai multe procese înainte. Și timp.
Ba nu, asta nu ai.
Nu te uita așa, Ray.
Cât timp ai fost plecat, am făcut afaceri cu alți indivizi.
Vremurile se schimbă, Ray.
Pe lângă ei par un afurisit de filantrop.
- Îi cunoști picturile? - Da.
- Fă-o. - S-o fac?
Cum adică s-o fac? Să-l falsific?
E un Monet. Pentru ce naiba?
Ca să-l furăm pe cel autentic.
Să-l furăm? Despre ce vorbești? Cum adică să-l furăm pe cel autentic?
În trei săptămâni. Va fi expus aici.
Iar tipul care îl vrea o să vină și el la Boston.
Doar pentru o noapte.
Este imposibil. În trei săptămâni... nu pot face asta.
Ori accepți, ori dau un telefon și te întorci la închisoare.
Accepți sau nu. Ai 48 de ore să iei o decizie.
Bun venit acasă, Ray.
- Doamne, mii de scuze. - Stai, stai, stai. Ce mai faci?
Nu te-am mai văzut pe aici. Eu sunt Katherin.
- Eu sunt Ray. - Ray? Îmi pare bine, Ray.
- Îl cunoști pe Tommy? - Pe Tommy?
Da.
- Trebuie să plec. - Vrei să mergem undeva?
Mulțumesc.
Asta e mașina ta? Marfă!
- Pot să te conduc undeva? - Să mă conduci?
Da. Eu am treabă și... n-ai vrea să vii cu mine.
Păstrează distanța. Inclusiv de Tommy Keegan.
Există oameni mai buni și locuri mai frumoase.
Hei...
Pe bune?
Bună! Ți-e foame?
Bună ziua.
Bine... atunci facem ouă.
- Unde-i bunicul? - A plecat, dar te duc eu azi.
Din cauza poziționării centrale în creier, e foarte dificil de înlăturat chirurgical.
Îmi pare rău, dle Cutter. Știu că e dificil.
- Dacă aveți vreo întrebare... - Da, am. Ce-o să faceți acum?
- Care-i planul? - Planul?
Da. O să aibă dureri? Ce-o să se întâmple?
Ar trebui să ne mobilizăm să-l facem pe William să se simtă cât mai confortabil
- în timpul evoluției. - Și după aceea?
Nu ne putem pronunța. Fiecare pacient e complet diferit.
- Deci? - Deci... ce?
Ce-au spus?
- Trebuie scoasă. - Scoasă? De ce s-o scoți?
Ca să elimini riscurile.
- Chimioterapia o să mă vindece? - De ce vorbești așa?
- Tată. - La naiba.
- Chimioterapia o să mă vindece? - Da, Will.
Tată, termină naibii cu minciunile și spune-mi adevărul.
Nu știu.
- Te pot ajuta cu ceva? - Aș vrea să vorbesc cu șeful.
Bunicule. Îmi dai și mie una?
- Vreau să raportez o crimă. - Stai jos.
Numele tău e Picklow? Frank Picklow?
- Unde s-a comis crima? - La San Francisco.
- Aseară. - Cine a fost ucis?
Eu.
Charles McGill. Trăia la Cambridge. Împlinea 28 de ani azi.
Îl cunoșteam. Era barman la The Palace. Am discutat cu el înainte să fie concediat.
I-a spus să plece de cum a intrat în tură. L-o fi prins cu ceva. Părea speriat.
- Putem face legătura cu Keegan? - Mi-ar plăcea.
Gata, băieți. Intrați și faceți-vă treaba.
Duceți heroina la laborator să vedeți dacă o poți identifica.
Fă-mi o favoare și ia toate amprentele de aici, da?
Știi ce-i dificil? Să te bazezi pe poliția locală pentru a pune lucrurile cap la cap.
Da, e de plâns. Vrei să-ți aduc o batistă?
Ce vrei să afli?
Am auzit că un tip, Ray, s-a întâlnit cu Keegan în acea seară.
Duke Skylark, număr de înmatriculare J43-3K6.
- Bine. Ce are special tipul ăsta? - Nu știu. Are ceva.
- Cred că m-a dus de nas. - Te-a dus de nas?
- A reușit să te ducă cineva de nas? - Sunt un simplu polițist.
Un simplu polițist...
Ai vorbit cu Keegan?
Ce vrea?
Un evaluator. Mâine.
- În legătură cu ce? Ceva de muncă? - Da.
- Tu ce vrei? - Ce vreau eu?
Ce-am vrut dintotdeauna, Carl.
Să merg în Tahiti și să trăiesc ca Gauguin.
În Tahiti?
Will ce-și dorește?
Nu știu.
Will, ia fii atent.
- Nici să nu te gândești. - De ce?
- N-o să mă înscrii pentru așa ceva. - De ce, nu vrei să cunoști pe nimeni?
Nu, nu vreau să cunosc pe nimeni.
Să merg la Disney World să-l cunosc pe Tomb Raider?
- De ce nu? - Pentru că e jenant, tată. Ce rost are?
- Nu vrei să faci nimic? - Ba da, să nu mai discut despre asta.
- Bună, frumosule. Aștepți de mult? - Nu, nu de mult.
- Și dacă aș face eu asta? - Tată, las-o baltă.
Dar dacă ți-i putea pune o dorință? Sau trei, ca unui Duh.
Un Duh, tată? Nu ești un duh.
- Doamne ferește! - Ba nu, vorbesc serios, Will.
Ai putea cere absolut orice. Orice îți dorești.
- De parcă ai ține cont. - Știu și eu? Te-aș putea surprinde.
Dă-mi o șansă.
Bine atunci.
Știi ce-mi doresc? Să nu fi avut cancer.
Ți se pare corect?
Nu știu, tată. Spune-mi tu.
Tu ești duhul, nu?
Ia uită-te la tine. Fetele alea te măsurau din priviri.
Termină, tată.
Nu făceau asta.
Am glumit. Tu aveai o iubită, nu? Tracey, Trixie... sau cam așa ceva.
- Cine ți-a spus de ea? - Bunicul.
- Am ținut legătura cât am fost plecat. - Ați vorbit despre Tricia?
Da, de Tricia. Cât timp ai fost cu ea?
Tată, las-o baltă.
Da... Mă duc până la toaletă. Revin imediat.
Fiul meu e acolo. Dă-i orice vrea. Eu vreau un cheeseburger și o cafea.
- Ghici ce zi e azi, Cutter. - Știu ce zi este.
Uite ce e. Iau prânzul cu fiul meu.
Spune-i lui Tommy că îl caut eu. Nu am uitat.
Scuze, Raymond.
Cine-i tipul după care te-ai dus la toaletă?
- Care tip? - Tată, te-am văzut ducându-te după el.
Burger cu ceapă și brânză la grătar. Mai doriți ceva?
Nu, asta-i tot. Mulțumim.
Brânză la grătar? Doar atât?
- Da. - De ce?
Nu știu, tată. Mă doare stomacul. N-aș putea mânca mai mult.
Chiar nu vrei să-mi spui cine era tipul acela?
Îi datorez niște bani șefului lui și a venit să-mi aducă aminte. Asta-i tot.
Cât îi datorezi?
Știi ceva? Chiar nu vreau să te împovărez cu chestiile astea.
Nu-i nimic, tată. Poți să-mi spui.
Nu știu de ce tuturor le e frică să-mi spună anumite lucruri.
- 15,000, bine? - Sfinte Sisoe! 15,000 $?
De ce îi datorezi 15,000? Pentru ce?
A trebuit să plătim judecătorul. Să-l mituim, ca să ies mai devreme.
Ca să-mi pot petrece timpul cu tine.
Vreau s-o văd pe mama.
Ce?
Vreau s-o văd pe mama.
- Pe mama ta? - Da, tată. Vreau s-o văd.
- Doamne... - Vorbesc cu Duhul sau nu?
Dar nu știu unde e.
Parcă spuneai că s-a mutat într-un apartament elegant.
- Da... exact... în apartament. - Bine atunci.
Asta e prima mea dorință.
Agent Paisley. Ți-am găsit tipul.
Era la închisoare. Condamnat la 5 ani pentru falsificare.
A ieșit mai devreme pentru bună purtare.
Falsificare? Nu auzi asta în fiecare zi.
Nu prea. A fost suspectat în '87 pentru complicitate, apoi a dispărut.
Până l-a dat cineva în gât.
- Cine? - Tommy Keegan.
Exact. Tipul cel rău.
A încercat să nu lase urme.
Buick-ul e trecut pe numele tatălui lui. Joseph Cutter.
Escroc de modă veche. Hoț de buzunare, de mărunțișuri.
A operat până pe Coasta de Est.
Fă-mi cinste cu ceva de băut și îți citesc și cazierul lui.
Keegan e un infractor, deci a încălcat cauțiunea când s-a întâlnit cu el.
- Vrei să-l arestez? - Nu. Supraveghează-l doar.
- Cine e cumpărătorul? - Cumpărătorul? Nu există cumpărător.
E doar un tip care îl vrea.
Aș plăti pentru un afurisit de evaluator de artă.
Îți vine să crezi așa ceva? Să mă facă pe mine să plătesc.
Nu știu... Cunoști vreunul?
- Pentru artă furată? - Da.
Legal?
Nu știu... poate...
Poate Ian Beef din Minnesota. Sau cam așa ceva.
Minnesota.
- Deci cât? - Nu mult.
Eu te-am scos din închisoare, tu mi-l aduci pe Ian.
Vrei să te întorci la închisoare?
Sau vrei să facem treaba asta?
Ce vrei?
Am nevoie de un tablou din același an. De aceeași mărime.
Și când o să-l găsesc, indiferent de preț, o să-l plătești.
Da, sunt Roland Chambers.
Chambers.
Da, caut ceva anume. Caut ceva franțuzesc.
Cam din 1875. 40x32 inch.
Să mergem, flăcău.
Nu contează asta, doar perioada și mărimea.
- Bunicule, cum era bunica? - Bunica ta era o sfântă.
Nu mințea niciodată, nu bârfea...
Și ți-ar fi dat și ultimul ban din buzunar.
N-a mai suportat să trăiască alături de mine, ascultă ce-ți spun eu.
Da.
- Câți ani avea tata când a murit ea? - Patru.
Deci ați rămas doar voi. V-ați înțeles bine?
- Ce întrebare mai e și asta? - Nu știu. Mă întrebam și eu.
Te întrebai? De ce?
Nu știu. Nu v-am văzut să vă îmbrățișați vreodată.
Sau să vă spuneți că vă iubiți unul altuia.
Eu nu fac asta, dar el știe.
- Ești sigur? - Nici bunicii tale nu-i spuneam.
Dar știa. Pentru că vorbele nu înseamnă nimic pe lumea asta, Will.
Faptele omului îți arată asta.
Dar mama mea? Ai cunoscut-o?
Deci despre asta era vorba.
Da. Tata m-a întrebat ce-mi doresc și i-am spus că vreau s-o văd pe mama.
Lasă dracu asta și treci în mașină.
Nu știu decât că unul dintre oamenii lui Keegan a fost prins.
A pierdut o căruță de bani. Iar acum Tommy îi e dator cuiva.
Nu știu ce să zic, dar e vorba de mult "cașcaval".
Ai habar în ce te bagi?
Nu.
Bun.
- Salut. - Salut.
- Unchiule Carl. - Bună, Will. Ce mai faci, amice?
- Sunt bine. - Gata, gata. Tu du-te sus.
Tu vezi-ți de drum. Tu du-te în spate.
- Te sun mâine. - De ce?
Du-te în spate!
Deci? Ce faci? I-ai promis c-o să-și poată vedea mama?
Cum crezi c-o să se simtă dacă nu-i îndeplinești dorința?
Și Doamne ferește să faci asta! Minciuni!
Indiferent ce-o să spui, sunt numai minciuni!
De 4 ani suntem aici, Ray. Eu și cu Will. Și ne merge bine.
Apoi apari tu, catapultat din închisoare... Iisuse, tu...
Spune-mi adevărul. Cum ai ieșit?
Keegan.
Să-mi trag una! Spune-mi că minți!
Spune-mi că nu ai ieșit pentru blestematul de Tommy Keegan.
Iisuse, Marie și cu mine!
Cât? Câți bani o să-i faci? Ba nu, nu-mi spune. Nu vreau să aud.
Pleacă! Ia-l pe Will și marș naibii din oraș.
- Am nevoie de ajutorul tău, tată. - Știi ceva?
Trebuia să fi rămas la închisoare.
- E închis, amice. - Salut. Mă mai ții minte?
- Ray. - Nu.
- Fostul soț al lui Kim. - Ce naiba vrei?
- Vreau să știu unde e. - N-am mai văzut-o.
- Hai că știi unde e. - Ți-am spus, Ray.
N-am mai văzut-o pe jigodia aia de ani de zile.
Nu vreau să-ți creez necazuri. Vreau doar să știu...
Nu cauți necazuri?
Scoate-l pe tipul ăsta din atelierul meu!
Ieși naibii afară, Ray!
Haideți!
Haide!
- Unde-i? - Du-te naibii!
- Pentru ultima oară. Unde e? - Du-te naibii!
Gata. Nu te mai întreb o dată.
- Îți crăp naibii țeasta! - Du-te naibii!
- Să te ia naiba! - Nu te mai întreb o dată.
- Du-te naibii! - Unde e?
Strada Gestap. Acolo e, îți jur.
Cum m-ai găsit?
- Prin Rodney. - Rodney...
A fost ușor.
Nu chiar.
Ce vrei?
Fiul tău vrea să te vadă.
- Câți ani are acum, 12? - Mai degrabă 15.
Mă mai ține minte?
Și ce i-a venit așa dintr-o dată să mă vadă?
- Nu cumva vrei să mă atragi înapoi... - Fiul tău e bolnav. Are cancer.
Are o tumoare în stadiu patru în cap.
Vreau să-ți treacă mahmureala, să-ți iei cea mai frumoasă atitudine
și să iei masa de prânz cu fiul tău miercuri.
- Nu pot face asta, Ray. - Ba o să poți.
- Nu pot. - Abia ți-am zis că fiul tău e pe moarte.
Cum să nu poți face asta?
Ce fel de om ești?
O să faci asta, altfel o să-ți fac viața mai mizerabilă decât este deja.
Mă întorc la prânz. Să fii pregătită.
Nu te mișca.
- N-are cum să nu doară, Ray. - Fii un pic mai atent, vrei?
Încă un pic și am terminat.
- Ai terminat? - Da, am terminat.
Deci Keegan a făcut asta?
Rodney.
Doamne, Ray...
Îmi pare rău, tată.
- Aveai dreptate. - Bine... Cu ce te pot ajuta?
- Will e bine? - Doarme.
E o noapte grea pentru bărbații Cutter.
De ce ai nevoie?
- Ivan mai face afaceri? - Ivan? Sigur că da.
Whisky-ul lui e peste tot, ca gândacii.
Și uite-l că vine. Și lovește!
Frate...
- Cine-i victima? - Rodney Hunter.
De trei ori arestat pentru abuz și posesie de metamfetamină.
- Ce are de spus despre asta? - Nimic.
Conform dlui Hunter, Raymond Cutter căuta o cunoștință comună.
- Pe cine? - Pe fosta lui soție. Kim O'Halery.
Încerc s-o găsesc, dar până acum, băiatul tău a încălcat cauțiunea
de două, trei, patru... de cinci ori deja.
Ce vrei să faci?
Vreau să aflu de ce.
Poftim.
- Melissa? - De ce nu te-a săltat?
Ea îl vrea pe Keegan.
Pe mine m-o fi văzut că umblu cu un infractor cunoscut care e o jigodie.
Am treabă, la naiba! Nu am timp de așa ceva.
Da. Vino. Vreau să-ți arăt ceva.
Multe dintre clădirile astea vechi au camere secrete din vremea Prohibiției.
Nici nu poți intra în ele din interior.
- Destul de fain, nu? - Arată bine.
- E un plan prostesc. - Care parte?
Ba nu, vorbesc serios. Ce te face să crezi c-o să reușești?
N-ai mai pictat nimic de ani de zile.
Ai dreptate, n-am mai pictat, dar asta nu înseamnă că n-am vrut.
E singurul lucru la care m-am gândit până acum.
Ești bine?
Să mergem!
Poți să-i spui lui Ivan c-a venit Joseph Cutter să-l vadă, te rog?
- Ivan nu este aici. - Ba este.
L-am văzut când s-a întors de la restaurant.
E în spate și se îndoapă cu un sendviș cu vită și porumb.
- Fă pași, moșule. - Uite ce-ți propun.
Dacă o să câștig eu, mă duci la Ivan.
Dacă o să câștigi tu, primești ăștia.
- De acord. - Număr până la trei.
Unu. Doi. Trei.
Nenorocitule! Ți-am spus să nu mai vii niciodată aici, Cutter.
Întâmplător dețin o mică listă de cumpărături.
Vezi tu? Eu nu vând. Eu cumpăr serviciile tale ca specialist în achiziții.
Ca rege al șobolanilor scotocitori.
- Ce naiba? Astea-s chimicale. - Și minerale.
Iar multe dintre ele sunt a naibii de otrăvitoare.
Citește-le cu atenție. Ne trebuie toate și ne trebuie rapid.
- Salut. Sunt Raymond Cutter. - Super. Marfă. Mă bucur să te cunosc.
Da. Renovez casa. Era a bunicilor mei.
- Și acum e a ta? - Acum e a mea.
Ia te uită ce tablou!
Tipul ăsta era inventator, filozof...
Era... un patron al artelor.
Dar nu era un pictor talentat.
- E un Charles de Gaulle. - Fără glumă?
Fără glumă.
Cât vrei pe cel mediocru?
- Acesta? - Acela.
- Vezi asta? - Ce să văd, niște cifre?
Dovezi despre Cutter din anul 1987.
Multe dintre ele au fost licitate fără acte, însă acesta...
- E la un muzeu din Paris. - De ce l-ar fi falsificat?
De ce ar fura cineva un tablou celebru, care nu poate fi vândut sau arătat cuiva?
Pentru reputație.
Fii atent. Raoul Carlos. Din Cartelul Royal.
Se spune că deține cea mai mare colecție particulară de artă din America de Nord.
Crezi că el și Keegan vor să-ți implice băiatul?
S-ar putea.
Carlos e un băiat rău. Sigur ar face asta.
Kim!
Te-ai trezit?
Drăcia naibii!
Deci?
Ești drăguță.
- Intri și tu? - Nu.
Cred că ar trebui.
Kim!
Uită-te la tine!
Bună.
În regulă. Să mergem.
- Da. - Hai să mergem.
Deci... Unde locuiești?
Lângă Times Square.
Sper că nu mă duci cu zăhărelul.
Nu chiar.
Nu știu dacă ți-aș mai putea fi fiu, dacă ai face-o.
Ai prietenă?
Nu.
Scuzați-mă.
Ești bine?
- Ești bine? - Da, sunt bine.
Îți place de ea?
Da. E drăguță.
Mor de foame! Ce e bun aici?
- Somonul la grătar e bun. - Asta îți iei?
- Așa cred. - Atunci, asta vreau și eu.
Grozav.
Cum e în New York?
E la fel ca aici, numai că e mai mare.
Nimeni nu conduce.
Toată lumea ia taxiul sau metroul.
- Locuiești într-o clădire agreabilă? - Mie îmi place.
- Are o cameră pentru jocuri. - Frumos.
- Un jacuzzi pe acoperiș... - Frate!
- Mi-ar plăcea să văd asta. - Poate mă vizitezi când ești mai bine.
Da, desigur.
O să te vizitez.
E foarte fierbinte.
Mulțumesc, domnule.
Poftim.
E bun?
Speram să nu pleci așa devreme, speram să poți sta mai mult.
De ce nu zbori?
Dacă nu ai aripi, trebuie să te urci în avion!
La revedere, William.
M-am simțit foarte bine astăzi.
La fel și eu.
Așteaptă-mă aici.
Mulțumesc.
Bine...
- La revedere. - La revedere.
A fost drăguță.
- A fost drăguță, tată. - Da.
Da, ți-am spus eu.
Mulțumesc. Îți mulțumesc că te-ai prefăcut.
Cum adică? Cum m-am prefăcut?
Știi tu.
Că ea trăiește în New York...
Și că nu e dependentă de droguri.
Mă bucur că am cunoscut-o.
- Ești bine? - Da.
- Te simți rău? - Nu... Știi cum e.
Micul dejun al bunicului e de vină.
- Ești gata? - Da.
- Cum e? - Ce anume?
Chemoterapia.
Nu știu... Ca naiba.
Ești bine?
Ce-i cu tine?
Bine...
Promite-mi că nu o să râzi.
N-o să râd.
Vreau să fac sex.
Asta e a doua dorință.
Vestea proastă e că au galeria foarte bine supravegheată.
Au senzori wireless la toate ferestrele și ușile,
iar fiecare tablou are un senzor magnetic în spatele ramei.
Dacă tabloul e mișcat, declanșează o alarmă, iar timpul de răspuns
este de aproximativ șase minute.
Semnalul de alarmă este trimis direct la Poliție.
Totul este controlat de un dispozitiv cu tastatură.
- De dispozitiv se poate ocupa tata. - Da, înțeleg.
- Câți paznici au? - Noaptea sunt cinci.
Patrulează pe jos după închidere.
Ce fac cu Will?
Poftim, să zicem că-i un avans.
Întreabă de Melanie, va avea ea grijă de Will.
- De unde ai asta? - De pe net, e un site, ca Yelp.
- E special pentru chestiile astea. - Nu, nu, nici gând.
Trebuie să găsim ceva mai bun.
Dacă găsești ceva mai bun, să nu uiți să-mi spui și mie.
Ce vrei să facă, Ray?
Să întâlnească o fată cu care să iasă, apoi să-i cunoască familia...
Și într-o bună zi să facă sex pe bancheta din spate a mașinii?
Poate o să o sun.
Mulțumesc.
După șase încălcări ale eliberării condiționate, duce un minor la bordel.
Dacă nu îl arestăm acum, înseamnă că nu ne facem treaba.
Deci, Melanie asta... E drăguță?
Da. Ești bine?
- Ai vreo întrebare? - Nu cred.
Nu? Să nu uiți ce ți-am spus, să porți "fesul"
și să nu încerci cine știe ce minuni.
2C, 2B...
2B. Aici e.
- Am nimerit bine? - Sunt Melanie.
- Melanie? - Da. Poftim înăuntru.
Carl mi-a explicat cum stă treaba.
Tu trebuie să fii William! Bună.
Ne descurcăm de aici, ne vedem peste o oră.
Bine.
În regulă.
Will! Deschide!
- Hei, ce se întâmplă? - Îmi pare rău, trebuie să plecăm!
A venit poliția.
Îmi vor pune întrebări la care nu pot să răspund.
Am eu grijă aici, du-te după ei!
La stânga!
Sus!
- Hai să sărim! - Nu putem, n-o să sărim.
- Ce-i, îți e frică? - Nu poți...
- Nu crezi că pot să sar? - Lasă-mă să caut scara de incendiu.
La bordel!
De ce râzi?
A fost cel mai mișto lucru pe care l-am văzut!
Mi se pare normal!
Nu, nu! Bunicule, am sărit pe o altă clădire!
De pe acoperiș. Apoi, tata a deschis încuietoarea,
eram atât de agitat! Aveam stomacul cât un pumn,
dar el... Era foarte calm.
- Eram calm doar la exterior. - Deci, nu ai reușit să...
- Deci n-ai reușit să termini... - Tată!
Ce-ar fi să-l suni pe Carl, să-i spui să ia Buick-ul?
- Bine, bine. - Sună-l.
Și apoi? Mă duc să plimb un câine sau cine știe ce altceva?
Dacă vrei să fiți singuri, stai cu el și gata.
- Nu mă lua pe mine de sus. - Ești prea de tot.
Will, îmi pare rău că nu a ieșit cu Melanie.
Glumești?
Tată... Azi a fost o zi grozavă!
- Chiar așa? - Da!
De ce te-ai despărțit de fata aia?
- De Tricia vorbești? - Da!
Le zâmbea tuturor tipilor care treceau pe lângă ea.
Și asta mă înnebunea!
- Asta-i tot, le zâmbea? - Încerca să mă facă gelos.
Poate era mai prietenoasă din fire.
De ce nu o suni?
Puștiul acela era fiul lui.
William.
Cutter l-a luat de la școală în ziua în care a fost eliberat.
- Întreabă-mă de ce. - Bine, de ce?
Motiv medical. William are cancer.
Doamne...
Astea sunt rezultatele testelor heroinei din camera de hotel a barmanului mort.
Spoiler! Se potrivește cu marfă pe care o cauți tu.
Bine...
Află cine s-a ocupat de eliberarea lui Cutter și găsește-mi dosarul lui Keegan.
Te rog!
Care-i ocazia?
Ia loc.
Nu pot să cred!
- Mi-am dat seama care-i a treia dorință. - Dar n-ai împlinit-o pe a doua.
E în regulă, ne putem întoarce la ea.
Bine... Spune-mi.
Știu că plănuiești ceva...
Vrei să faci rost de bani pentru tipul ăla.
- Bunicul ți-a spus asta? - Nu.
- Will... Nu cred... - Tată...
Tată, vreau să te ajut.
Să faci sex sau să o întâlnești pe mama ta e un lucru.
- Dar chestia asta nu e problema ta. - Tată!
- Din cauza mea ai problema asta. - Nu e adevărat!
Aveam probleme cu mult înainte să apari tu.
Tată...
Nu am făcut nimic atât de grozav ca ieri.
Tu și bunicul... Ați trăit cu adevărat!
- Vreau și eu să am parte de asta. - Nu, nu, nu...
Crede-mă...
Nu știu...
Știam că nu o să se îndeplinească dorințele astea.
Ești un ipocrit și un mincinos.
Will!
Will, deschide!
Ce...
Salut, prietene.
Ce s-a întâmplat?
Doctorul a spus că ai făcut o criză.
Cred că nu e ceva ieșit din comun.
Salutare, băiete.
Vrei să lucrezi cu noi?
Vă rog.
Ăsta e un tablou de Claude Monet, tipul era impresionist.
Numele curentului a fost dat de un tablou de-al său,
numit Impression, Soleil Levant, Impresii, Răsăritul Soarelui.
Nu încerca să facă detaliile exacte, ca în fotografii,
încerca, mai degrabă, să...
Încerca să picteze sentimentul.
La fel ca Paul Gauguin?
Da, bine spus.
Da... O zi însorită...
Primăvara...
Muza se uita la Monet...
- Jean... - Stai puțin.
- Cine sunt cei pictați? - Camilla este soția lui Monet,
iar Jean este fiul său, în vârstă de opt ani.
- Va fi greu de falsificat? - Așa ceva nu se poate falsifica.
Nu se poate copia asta.
Trebuie să intri în el...
E greu de explicat.
Dacă aș putea...
Dacă aș putea să simt ce simțea și el...
Poate aș reuși.
E superb.
Într-adevăr.
O să mergi în Tahiti, cum a făcut Paul Gauguin?
Nu...
Continuă să amesteci.
Mineralele astea sunt pure, ca în trecut. În 1875, nu exista poluare.
Apoi au apărut fabricile și mașinile...
Din cauza poluării, s-au depus puncte mici, negre, în minerale.
Nu se pot folosi cele noi, de-asta nu putem lucra cu ale mele.
Stai să văd ce faci.
- E în regulă. - Bun.
Să punem ceva ulei.
Nu mișca.
Acum amestecă-l cu asta.
- Vrei să amestec eu? - Da, amestecă-l.
- Ai văzut? - Da.
Devine vopsea în fața ochilor.
Hei.
- Ți-ai luat medicamentele? - Da.
Bun.
Tată...
Ce ai făcut azi...
A fost destul de grozav.
Mulțumesc.
- Puteam să fac asta toată viața. - Ar fi trebuit să o faci.
De ce nu?
Hai să trecem de chestia asta.
Și mâine o luăm de la capăt...
- Da. - Bine.
Da.
Eliberarea lui Cutter a fost semnată de judecătorul Jacob Brooks.
Același judecător care l-a achitat pe Keegan în 2003.
Deci Keegan l-a băgat pe Cutter la închisoare, iar după patru ani îl scoate.
- De ce, are remușcări? - Keegan nu știe ce-s alea remușcări.
Nu-i așa? Vine înspre tine.
Catherine!
Vrei să vorbim?
E în regulă.
Suntem singuri.
Voiam să zic că e în regulă pentru amândoi.
De unde știai că-l urmăresc pe Keegan?
Nu știu... Ai pus multe întrebări.
- Chestia asta e despre Keegan? - Poate.
Nu-ți pot spune nimic despre el.
Nu pentru că țin la el, fiindcă nu e cazul.
Dar nu sunt și nu am fost vreodată turnător.
Dar Keegan a fost. Te-a costat cinci ani, nu-i așa?
Keegan are acces la Cartelul Roial, știi ce înseamnă asta?
- L-ai văzut vreodată pe acest om? - Nu.
- Ești sigur? - Da.
Îl cheamă Raul Carlos, e un adevărat patron al artelor.
Pictezi ceva?
Am nevoie de timp.
Și de intimitate.
- Bine, ne-am înțeles. Bine.
Orice crezi că faci acum... Îți va distruge și timpul rămas.
Ajută-mă să te ajut.
Ești bine?
Am visat ceva...
Tată, îmi e frică.
Salut, Ray.
Ce mai faci?
Ce dracului cauți aici? Ți-am spus că mă ocup de tablou.
Mai să fie.
El e micuțul William?
Te-a sunat cineva, tinere.
Cine e Tricia?
- Mergi sus, acum. - Haide, Will.
Primești ce-ți trebuie de la fata aia? A devenit un tânăr arătos,
dar parcă e puțin abătut.
I-am spus lui Finn că-i rup gâtul dacă se apropie de fiul meu.
- E valabil și pentru voi! - Ne omori cu pensula, nu-i așa?
- De ce ești așa ostil? - Cine e ostil?
- Nu mișca! - Doamne!
Tată, lasă arma, nu e nevoie, bine?
- Liniștește-te, suntem parteneri. - Eu nu-s partener cu tine.
Asta e casa mea, iar voi sunteți nepoftiți.
Tommy, ia-i pe Collin și pe Finn, du-i la mașină,
iar apoi noi doi o să vorbim, bine?
- Se apropie ziua. - Da, știu!
- E gata? - Nu, nu e gata!
Dar o să fie gata. Ne întâlnim la Zimko, la 9:45
și până la miezul nopții îl vei avea.
Va trebui să te grăbești, trebuie să îl duc cumpărătorului până la miezul nopții,
deci trebuie să îl am la ora 11.
- Trebuie să-l duci cumpărătorului? - Da.
Trebuie să-l livrez personal.
Îmi trebuie... La dracu!
Ai numărul evaluatorului?
- Cat o să mă coste? - De unde dracului să știu?
N-am mai făcut așa ceva de ani de zile.
- Doamne. - Chiar îți place treaba asta, nu-i așa?
Rahat!
Da.
- Mâine seară, la ora 11. - Da.
Ai fi foarte mândră de Ray.
Știu că ai crezut că va fi un tată mai bun decât mine...
Așa este. Și nepotul tău!
E la fel de rezistent ca tine.
Deci...
Când îl vei întâlni...
Să ai mare grijă de el, bine?
Te iubesc, să știi.
Da?
Da, eu sunt.
Cu cine vorbesc?
Are nevoie de 3 prelucrări de 15 minute, la intervale de 5 minute fiecare.
La 375.
Cred că e în regulă, restaurantul se deschide într-o oră.
Sper că ești gata, băiete!
- Da, mă uitam peste asta. - Bine, bine.
Aveți ceva întrebări?
O să fumăm astea acum...
Pentru a celebra viitorul nostru succes.
E un fel de toast.
Viața e scurtă... Și plină de nefericiri.
Fie ca noi să avem întotdeauna lucrurile de care avem nevoie.
Poftim, ai acolo legitimația de la Imigrații,
caută-l pe Carlos și vezi dacă poți afla unde e cazat.
Să începi cu primele trei hoteluri și să îmi spui dacă vei afla ceva.
Eu o să mă ocup de Cutter.
- Da. - Carlos s-a cazat la hotelul Plaza.
Domnișoară, ai grijă, în cartierul ăsta sunt și copii!
- Mișcă-ți mașina, acum! - Serios, crezi că mă sperie insigna?
- Mișcă-ți mașina! - Mă arestezi fiindcă am ieșit din alee?
Domnule, nu aveți voie cu băuturi aici!
- Poftiți? - Nu aveți voie cu băuturi aici!
Nu știu ce să zic.
- Îmi e sete, băiete. - Nu aveți voie.
Dați-mi cutia... Dați-mi cutia!
Haide, să mergem.
Haide.
Mulțumesc, mulțumesc! Oricum, voiam să plec.
- Salut! - E 9:30, vom închide în 15 minute.
În regulă.
- Vă pot ajuta cu ceva? - Suntem de la Poliție.
- Trebuie să investigăm locația. - Sigur.
- Ați observat ceva neobișnuit? - Nu.
Doar un bătrân care a vărsat o cutie de suc în zona tablourilor europene.
Trebuie să-l sun pe Will.
- Salut. - Will.
- Ești bine? - Da, sunt bine.
- Începem, ai trei minute. - Bine.
Cât e scorul, băieți?
- Arată-ne zona tablourilor europene. - Sigur.
Chiar aici.
Am șters deja ce era vărsat.
Cum arăta?
Un bătrân ca oricare altul... Puțin cam dus cu pluta.
- Hai să mai dăm o tură. - Să mergem!
Acum.
Ce se întâmplă?
Ce mama dracului!?
Rahat!
Haide, grăbește-te!
Toate unitățile din apropiere sunt rugate să răspundă!
- Haide! - Hei!
Opriți-vă!
Haide!
Repede!
Doamne!
Poliția a sosit aici, la muzeu, în urma unei spargeri.
Un mic grup de suspecți au reușit să dezactiveze alarma.
Totuși, nimic nu a fost luat.
Claude Monet.
1875.
Woman with a Parasol. Femeia cu umbrelă.
Acum ce facem?
Acum...
Finn îl va duce tipului...
Împreună cu asta... Iar eu am scăpat.
Și eu?
După ce plec de aici, n-am să te mai văd, corect?
Nu chiar.
Te cunosc, Ray.
Deci...
După ce omul meu va ieși din oraș cu tabloul ăla,
voi da un telefon.
Când se vor uita la ce ai lăsat în locul tabloului,
te vor închide.
Din nou.
Așa că, ridică-te... Și pleacă de aici.
- Da. - Salut.
- Îl văd pe Finn, intră în Plaza. - Doamne!
- Ai nevoie de ajutor? - Nu, procurorul e în hol.
Să vedem...
Cât de frumos... Superb!
Ai mare grijă.
Te sun eu.
Lasă lucrurile să curgă de la sine.
Dacă vrei să-l arestezi pe Carlos, lăsa lucrurile să curgă de la sine.
Aveți plata domnului Owensby?
Da, am banii.
100.000 de dolari.
Da, sunt toți acolo.
Evaluatorul a venit tocmai din Minnesota.
Numai ca să îmi spună că Tom Keegan e un fraier.
- Ce vrei să spui cu asta? - Întotdeauna l-am crezut prost.
Dar nu am știut că e chiar atât de prost.
Rahat! Stați puțin!
- Ce mama dracului? - Hai să-l vizităm pe Tom Keegan.
Domnule Owensby!
- Domnule... - Carlos.
Îmi cer scuze...
Nu un simplu fals... E un fals foarte prost.
Nu valorează nimic?
Pentru dumneata.
Mergi cu Dumnezeu.
- Uite-i. - Rahat!
Nu! Se va întoarce.
Se va duce să viziteze pe cineva, după care se va întoarce.
Oricum, nu îl ai la mână cu nimic.
Tată!
- E în regulă. - Ce ai făcut?
E un tablou la mijloc. Un Monet, e autentic.
Când se vor întoarce, arestează-i, citește-le drepturile...
Fă ce faceți voi.
Stai puțin, nu a fost luat nimic!
Ai încredere în mine.
Ai grijă mare cu tabloul, du-l înapoi la muzeu, vor ști ce să facă cu el.
Da.
- Credeam că nu ești turnător. - Nu sunt.
Dar Carlos nu e de aici.
Trebuie să plecăm.
Doamne!
Au lăsat vreun semn pe aici?
Nu, nici o urmă.
A trecut mai mult de o oră. De ce durează așa mult?
Când eram de vârsta lui, dura maxim două minute.
Ce ridicol!
La revedere, Tricia.
Tată... Îmi mulțumesc c-ai avut grijă de el.
- Taci din gură. - Nu, serios...
- Deci? - Cum a mers?
Bunicule, nu e treaba voastră.
Am înțeles, să trăiți.
- Ciao! - La revedere!
Și-ar dori el să vină cu noi.
Uite că am ajuns!
- Tată, ești sigur? - Da.
E pe bune chestia asta.
Poftiți!
Mulțumesc.
- Vă doresc un zbor plăcut! - Mulțumesc.
Nu l-am văzut niciodată atât de fericit.
Tată...
Dacă ai avea o dorință...
Ce ți-ai dori?
Veniți încoace, puturoșilor!
Veniți și voi, apa e perfectă.
Will...
Ce zici, explorăm Polynesia?
Mergem în Fiji...
Apoi în Tanga...
În Insulele Marchize...
Acolo a trăit Gaugain.
Avem timp. Ce zici?
Veniți și voi!