Ai privit vreodată pe cineva întrebându-te:
ce se întâmplă în mintea ta?
Eu știu.
Asta a spus Riley.
Și iat-o.
Bună!
Riley!
Mogâldeața mică! Ești un ghemotoc de bucurie!
Era incredibil. Eram doar eu și Riley.
Pentru totdeauna.
Sau 43 de secunde.
- Eu sunt Tristețea. - Bună!
Eu sunt Bucuria.
Pot să... dacă-mi dai voie... Rezolv eu situația. Mersi.
Și era abia începutul.
S-a aglomerat tot mai mult după aceea.
Foarte frumos! Bine, se pare că te descurci.
Foarte bine! Nu, nu! Ferește-te!
El e Frică. Se pricepe să aibă grijă de Riley.
Încetișor... Pășește! E bine. E bun așa.
- Mulțumesc! - Bravo!
- Mulțumesc frumos! - Și-am revenit!
Așa. Deschide gurița!
- Pare ceva nou. - O fi sigur?
- Ce-o fi? - Gata. Atenție!
Simt un miros periculos. Stați puțin. Ce-i aia?
Ea e Dezgustul.
O împiedică pe Riley să fie otrăvită. Atât fizic, cât și social.
Nu are culoarea potrivită. Altfel nu îl zgâlțâia. Stați așa!
E broccoli!
Tocmai am salvat viața tuturor.
Da. Cu plăcere.
Riley, dacă nu-ți termini cina, nu primești desert.
Ia stați. A spus că nu primim desert?
El e Furia. Ține morțiș să rezolve lucrurile.
Deci așa ne jucăm, bătrâne? Fără desert?
Desigur. Mâncăm cină după ce înghiți tu asta!
Riley, uite cum vine avionul!
Avion! Avem un avion, prieteni!
Pe Tristețe ați cunoscut-o. Ea...
Ei bine, ea...
Nu sunt sigură cu ce se ocupă.
Și... am verificat. Nu are unde să plece.
Așa că... e în regulă. Suntem în regulă. Totul e minunat.
În fine. Astea sunt amintirile lui Riley.
Și majoritatea sunt fericite. Nu că m-aș lăuda.
Însă cele cu adevărat importante sunt aici.
N-aș vrea să sune prea tehnic, dar acestea se numesc amintiri esențiale.
Fiecare dintre ele provine dintr-un moment foarte important din viața lui Riley.
Ca primul gol dat la hochei. A fost extraordinar.
- Ia te uită! Ce frumos! - Bravo!
Fiecare amintire esențială stimulează un alt aspect al personalității lui Riley.
Că hocheiul, de pildă.
Tărâmul Scălâmbăielii e preferatul meu.
Vino înapoi, maimuțică mică!
Da, scălâmbăială e cea mai tare!
Și Tărâmul Prieteniei e foarte frumos.
Ador Tărâmul Sincerității! Ăsta-i adevărul.
Desigur, Tărâmul Familiei este extraordinar!
Ideea e că Tărâmurile Personalității o fac pe Riley să fie... Riley.
Feriți-vă, sirene!
Lavă!
Foarte frumos!
Creier congelat!
Da!
- Noapte bună, puștoaico. - Noapte bună, tată.
Și...
Am ieșit.
Așa îmi place! Încă o zi perfectă!
Bună treabă, prieteni!
Haideți să le transformăm în amintiri pe termen lung.
Super! N-am murit azi. Asta numesc eu succes absolut!
Asta-i tot. O iubim pe fetița noastră.
Are prieteni minunați și o casă minunată...
Mai bine de-atât nici că se poate.
În fond, Riley are 11 ani acum.
Ce s-ar putea întâmpla?
Nu mă gândisem la asta.
Priviți! Podul Golden Gate! Nu-i așa că e minunat?
Nu e făcut din aur masiv, așa cum credeam, ceea ce e cam dezamăgitor, dar totuși...
Mă bucur că mi-ai spus că nu sunt cutremure aici, Bucurie,
altfel eram îngrozit în acest moment.
Da...
Exact genul de oameni care îmi plac!
Mai avem câteva străzi. Aproape am ajuns în noua noastră casă.
Calc-o, tati!
De ce nu locuim în mașina urât mirositoare? Oricum suntem în ea de-o veșnicie.
A fost un adevărat noroc.
Așa am avut timp să ne gândim cum va arăta noua noastră casă!
Hai să revedem primele cinci vise cu ochii deschiși.
- Pare să fie sigură! - Ce drăguță e!
Asta va fi perfectă pentru Riley. Ba nu, aceasta.
Bucurie, repet pentru ultima oară: nu poate trăi într-un fursec.
Asta e ideală! Are și un dragon!
Ne apropiem. Presimt asta.
Aici e. Aici e noua noastră casă.
Poate că e frumoasă pe dinăuntru.
Trebuie să locuim aici?
- N-avem încotro. - Miroase de parcă a murit cineva aici.
- Se poate muri din cauza mutării? - Prieteni, exagerați!
- Nu moare nimeni. - Un șoarece mort!
- Mi se face rău! - Sunt morți în casă! Ce ne facem?
- O să turbăm! - Dă-te de pe mine!
Tot drumul tata a vorbit despre cât de frumoasă e noua cameră.
- Să mergem s-o vedem! - Sigur e grozavă!
- Da! Da! Da! - Nu. Nu. Nu.
Încep să invidiez șoarecele mort.
Scoate mingea de cauciuc, să pară mai puțin pustie camera.
- Nu putem locui aici. - Are dreptate.
- E foarte urât. - E cumplit de urât.
- Casa asta e oribilă. - N-am văzut ceva mai urât în viața mea.
Perdelele cu fluturași pot rezolva orice.
Am citit undeva că o cameră goală e o oportunitate.
- Unde ai citit asta? - Nu contează. Am citit și e grozav.
Vom pune patul acolo, iar biroul acolo.
- Crosa de hochei acolo. - Punem scaunul acolo.
- Sau vitrina cu trofee. - O punem acolo.
- Și steluțe! - Da, îmi place ideea!
Așa mai vii de-acasă! Haideți să luăm lucrurile din camion.
Bine. La revedere.
Ia ghici. Camionul cu lucrurile noastre vine abia joi.
- Glumești? - Nu.
Camionul s-a rătăcit? E cea mai urâtă zi din viața mea!
- Dar ai spus că ajunge de ieri. - Știu ce ți-am spus. Asta mi-au spus ei.
- Mama și tata sunt stresați. - Sunt stresați?
- Care-i problema lor? - Am o super idee!
- Ai citit contractul măcar? - Iubito...
Andersen atacă... și o să înscrie!
- Ba nu! - Și aleargă după puc...
- Sunt în spatele tău. Ai grijă! - Și înscrie! Da!
- Hai, bunicuțo. - Bunicuță?
Și-a prins părul. Joacă și ea.
Lasă-mă jos...
Scuze. Stați puțin.
- Alo. - Stai. Ce?
Glumești.
Bine, așteaptă-mă. Vin imediat.
Investitorii trebuiau să vină marți, nu azi.
- Trebuie să plec. - Nu-i nimic. Înțelegem.
Ești cea mai tare. Mulțumesc, iubito.
Pe curând, scumpo.
Tata ne-a lăsat părăsit.
Nu ne mai iubește. Ce trist!
Ar trebui să conduc eu, nu? Bucurie... ce faci?
Lăsați-mă o clipă.
Știți ce-am descoperit?
Riley n-a mâncat de prânz. Țineți minte?
Am văzut o pizzerie pe stradă. Am putea merge să vedem ce au.
Pizza sună delicios!
- Pizza? - Da! Pizza!
- Ce naiba e aia? - Cine pune broccoli pe pizza?
- Gata. Mi-a ajuns. - Felicitări, San Francisco!
Ai distrus pizza, paștele hawaiiene, iar acum...
Ce fel de pizzerie servește un singur fel de pizza?
O fi ceva tipic în San Francisco.
Totuși, nu e la fel de oribilă că supa de la localul din Nebraska.
Da. Lingura stătea în supă de una singură.
Bun. E activată Familia.
Plimbarea cu mașina a fost distractivă. Ce ți-a plăcut cel mai mult?
Să ridic și să cobor geamul de la mașină.
- Cu siguranță nu când cântă tata. - Să port centura de siguranță!
Dar oprirea lângă dinozaur?
- A fost plăcut! - Cel mai plăcut!
Zâmbiți!
- Tată. - Iubitule!
- Tată! Tată! - Mașina!
- Uită-te în spatele tău. - Tată!
Nu... nu, nu, nu, nu, nu!
Tare asta, Bucurie!
Mi-a plăcut oprirea la dinozaur. A fost foarte amuzantă.
Stați... Ce s-a întâmplat?
I-a făcut ceva amintirii.
- Ce i-ai făcut? - Am atins-o doar.
- Nu trebuia să se schimbe. - Schimb-o la loc, Bucurie!
- Încerc! - N-o poți schimba la loc?
- Nu! Cred că nu. - Bravo ție, Tristețe!
Când Riley o să-și amintească de acel moment cu tata, o să se întristeze.
- Bravo! - Îmi pare rău, Bucurie!
Nu prea știu... Mă gândeam că dacă tu...
- Dacă tu... - Bucurie.
Urmează o scară.
Să nu mai atingi nicio amintire până nu aflăm ce se întâmplă.
- Bine... - În regulă!
Pregătește-te! E un monstru, Riley.
Și o să-l încălecăm până jos!
Stați. Ce? Ce s-a întâmplat?
- O amintire esențială! - Vai, nu!
- Tristețe, ce faci? - Aproape că s-a defectat.
L-am deschis și a căzut.
- Numai că... voiam să iau una în mână. - Oprește-o, Bucurie!
Tristețe, aproape c-ai atins o amintire esențială.
După ce le atingi, nu le mai putem modifica la loc.
Știu, îmi pare rău. E ceva în neregulă cu mine.
Cred că am o cădere nervoasă.
Nu ai nicio cădere nervoasă. Ești stresată.
Fac mereu aceeași greșeală. Sunt îngrozitoare.
- Ba nu ești! - Sunt enervantă.
Știi ceva? Nu te concentra pe ce merge rău.
Întotdeauna există un mod de a întoarce situația.
- De a găsi partea distractivă. - Da... să găsim partea distractivă.
- Nu știu cum să fac asta. - Păi atunci...
Încearcă să te gândești la ceva amuzant.
Ții minte filmul acela nostim în care moare câinele?
Da, dar nu e...
Ții minte când venise Meg și Riley a râs atât de tare
încât i-a ieșit laptele pe nas?
- Hai c-a fost comic. - A durut. Parcă erau flăcări.
Bine, bine. Nu te mai gândi la asta. Hai să găsim altceva.
- Ce preferi să faci? - Ce prefer?
- Îmi place când ieșim afară. - E bine!
Avem plaja și lumina soarelui.
Ca atunci când l-am îngropat pe tata în nisip până la gât.
Eu mă gândeam mai degrabă la ploaie.
Ploaia... Ploaia este și preferata mea!
Putem sări prin bălți.
Există umbrele frumoase, furtuni cu fulgere...
Mai degrabă când ne plouă și ne udă până la piele.
Ne ia frigul, tremurăm și totul începe să pară gri...
Încetișor. De ce plângi?
Este exact opusul a ce încercăm noi.
Plânsul mă ajută să nu mă mai gândesc la fel de intens la problemele vieții.
Știi ceva? Hai să ne gândim la altceva.
Hai să citim un manual despre minte. Sună distractiv, nu?
- Pe majoritatea le-am citit. - Pe acesta l-ai citit? Pare interesant.
Recuperarea memoriei pe termen lung. Volumul 47.
- Nu. - E cu adevărat fascinantă.
Selectarea datelor din memoria pe termen lung prin canalul periferic.
Vezi? A amuzant deja!
Norocoaso, tu o să citești chestiile astea interesante, în timp ce eu o să muncesc.
Ce nedreaptă e viața!
Și ce putem face? Mai avem capital doar pentru o lună sau două.
Dacă nu găsim investitori până atunci, va trebui să te lăsăm să pleci.
Mamă! Tată! Veniți să mă pupați de noapte bună!
Imediat!
L-ați auzit pe tati? Părea foarte supărat.
Ce-a fost asta? Un urs? E un urs!
- Nu sunt urși în San Francisco. - I-am auzit mormăitul. Părea de urs.
Ce agitat sunt! Am nervii întinși la maximum!
- Nu mă interesează cum sunt nervii tăi. - Vă spun eu ce era.
- S-a auzit un autobuz. - Asta spuneam și eu, prieteni.
Sunt cel puțin 37 de lucruri care o pot speria pe Riley.
E suficient mirosul pentru a o îmbolnăvi.
Nu pot să cred că mama și tata ne-au mutat aici!
Înțeleg că sunteți îngrijorați, dar am trecut prin momente și mai dificile.
Am o propunere.
Haideți să alcătuim o listă cu lucrurile care ar trebui s-o bucure pe Riley.
Bine. Ia să vedem. Casa pute. Camera noastră pute.
- Au pizza ciudată aici. - Prietenii ei sunt la fosta adresă.
Iar lucrurile noastre sunt într-un camion dispărut!
Hai că se putea și mai rău.
Da, Bucurie. Puteam zace pe o podea murdară, într-un sac.
Bine, recunosc. Am avut un început dificil.
- Dar gândiți-vă câte lucruri bune... - Ba nu, Bucurie.
Riley nu are niciun motiv să fie fericită în acest moment.
Și nici noi.
Eu zic să chiulim de la școală mâine și să ne închidem în dormitor.
N-avem haine curate. Nu trebuie să ne vadă nimeni.
Am putea plânge până nu mai putem respira.
Ar trebui să încuiem ușa și să facem integrame.
- E o idee bună! - Stai puțin!
Toți mai avem și zile proaste.
Bună, draga mea.
Mama-șir de vești proaste a sosit.
Încă n-a venit camionul de la mutări.
Cică nu vine până joi. Îți vine să crezi?
- Unde-i tata? - Vorbește la telefon.
Schimbarea asta îi ocupă mult timp.
Mi-am încheiat pledoaria!
E destul de stresat. Trebuie să-și deschidă o nouă afacere.
Câțiva cercetași bine plasați.
Cred că de fapt vreau să...
Îți mulțumesc.
După toată debandada asta, ai rămas aceeași fetiță veselă.
Tatăl tău are multe pe cap.
Dar dacă noi două ne păstrăm zâmbetul, i-am fi de mare ajutor.
Putem face asta pentru el. Nu-i așa?
Da. Desigur.
Ce-am făcut ca să te merităm?
- Vise plăcute! - Noapte bună!
N-o poți contrazice pe mama. Ne axăm pe fericire.
- Părem fericiți! Sună grozav! - Te susțin, Bucurie!
Se pare că intrăm în stare de somn.
Eu mă ocup de vise. Le trimit la amintiri pe termen lung.
- Îmi place somnul! - A fost o zi grozavă, prieteni!
- Somn ușor! - Fiți fericiți!
Așa... ce avem azi în lumea viselor?
Aici e. Noua noastră casă.
Vino să locuiești cu mine, Riley.
- A comandat cineva pizza cu broccoli? - Mănâncă-mă! Sunt organic!
Nu... cine se ocupă cu programarea?
Știu că n-ar trebui să fac asta, dar...
Nu vom termina ziua în acest mod.
Nu te îngrijora. Voi avea grijă ca mâine să fie încă o zi minunată.
Îți promit.
- Bună dimineața! V-am trezit? - Chiar trebuie să cânți la acordeon?
Trebuie să exersez.
Dar tot nu cred că e la fel de expresiv ca o îmbrățișare.
Gata. Prima zi de școală este extrem de emoționantă.
Am stat trează până târziu aseară că să concep un plan nou.
Și l-am găsit. Frică! Am nevoie de o listă
cu toate lucrurile negative care ar putea avea loc în prima zi la o școală nouă.
Ți-am luat-o înainte. A observat cineva vreun meteor?
Dezgust, ai grijă ca Riley să nu treacă neobservată azi.
Dar să se și integreze.
După ce termin, Riley o să arate atât de bine,
încât ceilalți copii o să-ți privească propriile haine și o să plângă.
- Bucurie! - Da, Bucurie.
Tu o să dai sfaturi și o să ai grijă ca Riley să fie fericită întreaga zi.
Dă-mi voie să adaug că-mi place rochia ta. E adorabilă.
Vechitură asta? Mulțumesc mult. Îmi place cum se învârte.
Șirul gândurilor! Ai venit la fix!
Furie, descarcă visele cu ochii deschiși.
Am comandat mai multe, în caz că se va plictisi în clasă.
O să fie de folos dacă noua școală e plină de materii inutile și plictisitoare.
Probabil că așa va fi.
Tristețe, am o misiune foarte importantă pentru tine.
- Serios? - Da. Vino cu mine!
- Ce faci? - Și... gata. Perfect!
Acesta e cercul tristeții.
Misiunea ta e să ai grijă ca toată tristețea să rămână în interiorul lui.
Deci... vrei să stau în cerc?
Cine sunt eu să-ți spun cum să-ți faci treaba?
Asigură-te că toată tristețea rămâne în cerc.
Vezi? Ești specialistă! Nu-i așa că e distractiv?
- Nu... - Bravo!
Gata, prieteni! Un nou început!
Vom avea o zi frumoasă, care va deveni o săptămână frumoasă,
care va deveni un an frumos, care va deveni o viață frumoasă!
E o zi importantă. Școală nouă, prieteni noi.
Știu! Sunt emoționată, dar și foarte entuziasmată.
- Cum arăt? Îți place cum m-am aranjat? - Ești foarte drăguță!
O să te descurci? Vrei să te conducem?
Mama și tata cu noi în public? Nu, mulțumesc.
- Lasă-mă pe mine! - Nu. Mă descurc.
- Pa, mamă! Pa, tată! - O zi plăcută la școală, maimuțico!
Să ai o zi minunată, iubita!
- Sigur vrem să facem asta? - Hai să intrăm!
Bine! Intrăm! Da!
Bun. Avem un grup de fițoase în partea dreaptă.
- De unde știi? - Piercing dublu în ureche.
- Eșarfa în falduri. - E fardată cumva?
- Da. Vrem să ne împrietenim cu ele. - Hai să vorbim cu ele!
Glumești? Nu vorbim cu ele! Vrem ca ele să ne placă pe noi.
Stai. Ce?
Aproape c-am terminat cu posibilele dezastre.
Cele mai cumplite scenarii sunt nisipuri mișcătoare,
combustie spontană sau să fie strigată de profesoară.
Cât timp nu se întâmplă asta...
Gata, copii! Avem o elevă nouă printre noi.
Glumești? De la prima oră? Nu se poate așa ceva!
Riley, vrei să ne spui ceva despre tine?
- Nu! Prefă-te că nu vorbești engleză. - Stai calm. Rezolv eu.
Bine.
Mă numesc Riley Anderson. Sunt din Minnesota, iar acum locuiesc aici.
Și cum e în Minnesota? Poți să ne povestești ceva?
Sigur ninge mai mult decât aici.
Ce haioasă e!
Da, e foarte frig. Când îngheață lacul jucăm hochei.
Fac parte dintr-o echipă grozavă. Ne numim Câinii Preeriei.
Prietena mea, Meg, e atacant, iar tata e antrenor.
Aproape toți cei din familia mea patinează.
E un fel de tradiție de familie. Mergem pe lac aproape în fiecare weekend.
Adică mergeam... până ne-am mutat.
- Ce este? - Ce-i?
Tristețe, ai atins o amintire? Am mai discutat despre asta!
- Știu. Îmi pare rău. - Du-te înapoi în cercul tău.
- Ce se întâmplă? Nu pricep! - Ajut-o, Bucurie!
Nu jucăm împreună...
Fetele fițoase din partea dreaptă!
Le-ai văzut privirea? Ne judecă!
Să mă ajute cineva! Apucați de ea! Trageți cu toții!
Dar totul s-a schimbat acum.
De când ne-am mutat.
Vai, nu! Plângem la școală!
Ce? Tristețe, ce faci?
Îmi pare rău...
- E o amintire esențială. - Dar e albastră!
Nu, stai!
Oprește-te! Nu!
Bucurie, nu!
- E o amintire esențială! - Stai!
- Dă-i drumul! - Stai!
Amintirile esențiale!
Nu, nu, nu!
Mulțumim, Riley.
Știu că e dificil să te muți, dar ne bucurăm că ești aici.
Gata, elevi. Scoateți manualele de istorie și deschideți la capitolul șapte.
Pot să zic o prostie?
Nu. 1, 2, 3, bine.
Nu este suficient. Ce?
Unde suntem?
Memoria pe termen lung? Așteaptă.
Insula Goofball?
Insulele personalității lui Riley, sunt toate jos.
Asta este rău.
Noi... Putem îndrepta asta.
Trebuie doar să ne întoarcem la sediu,
să conectăm amintirile esențiale și Riley va reveni la normal.
Riley nu are amintiri esențiale.
Nu are insulele personalității și nu are...
- Ce? Ce este? - Pe tine.
Nu ești la sediu. Fără tine, Riley nu poate fi fericită.
Trebuie să te ducem acolo sus înapoi.
Vin, Riley.
Așadar, s-a dovedit că gunoiul verde nu este reciclabil.
Este pentru legume, compuși și coji de ouă.
Cel albastru este reciclabil. Cel negru este gunoi simplu.
Riley se comportă foarte ciudat. De ce se comportă atât de ciudat?
La ce te așteptai? Toate insulele sunt jos.
- Bucurie ar fi știut ce trebuie făcut. - Asta este.
Până când se întoarce, să facem ceea ce ar fi făcut Bucurie.
Asta e o idee grozavă. Furie, Frică, Dezgust.
Cum am putea să fim noi fericiți?
Hei, Riley. Am vești bune.
Am găsit o ligă de hochei de juniori chiar aici în San Francisco.
Și fii atentă, mâine după școală este selecție. Ce noroc, nu-i așa?
- Hochey? - Ce facem?
Prieteni... asta... Uite, tu prefă-te că ești Bucurie.
Nu ar fi grozav să fii din nou pe gheață?
Da. Sună fantastic.
Ce a fost asta? Nu a semănat deloc cu Bucurie.
- Pentru că eu nu sunt Bucuria. - Da, nu mai spune.
Ați recepționat asta?
- Sigur. - Da...
- Eset ceva în neregulă. - Să o întrebăm?
Să o scanăm, dar subtil, ca să nu-și dea seama.
Cum a fost prima zi la școală?
- Ne scanează. - Eu am terminat cu asta.
- Prefă-te tu că ești Bucurie. - Ce?
Bine.
Cred că fost bine. Nu știu.
Foarte bine. Asta a semănat mult cu Bucurie.
Se petrece ceva cu siguranță.
Nu s-a mai comportat așa până acum. Ce facem?
O să aflăm ce se petrece.
Dar o să avem nevoie de sprijin. Semnalizează-i soțului.
După o pasă frumoasă spre Reids, se apropie de careu.
Se uită la noi.
- Ce-a spus? - Ce?
Îmi pare rău, dle. Nu era nimeni atent.
E seara de dus gunoiul? Am lăsat capacul la toaletă ridicat?
Ce este, femeie? Ce e?
- Iar face fața aia de idiot. - L-aș strânge de gât în acest moment.
Mai fă-i o dată semn.
Riley, cum a fost la școală?
- Cred că glumești! - Doamne...
Pentru ăsta am renunțat noi la pilotul brazilian de elicopter?
La o parte. O să fiu eu Bucurie.
- A fost grozav la școală. Bine? - Riley, e totul în ordine?
- Dle, și-a dat ochii peste cap. - Care-i problema ei?
Hai, fă o demonstrație de forță. N-aș vrea să pun piciorul în prag.
Vai, să nu-l pui!
Riley, nu-mi place noua ta atitudine.
- Îți arăt eu ție atitudine. - Nu. Nu, nu, nu. Fii fericit!
Care-i problema ta? Lasă-mă odată în pace!
- Raportez un nivel ridicat al obrăzniciei. - Stare de alertă de gradul 2!
Ați auzit, domnilor! Stare de alertă de gradul 2!
Dră, nu știu de unde a apărut această atitudine nepoliticoasă.
Vrei să te pui cu mine? Las' că-ți arăt eu ție!
Da? Păi...
Acum urmează. Pregătește piciorul.
Cheile pentru poziția de siguranță!
Suntem pregătiți de lansare. Așteptăm ordinul, dle.
Taci odată!
Foc!
Suficient! Du-te în camera ta!
Acum.
Piciorul e în prag. A pus piciorul în prag.
Bună treabă, domnilor. Am evitat un dezastru.
A fost un dezastru.
Vino! Zboară cu mine, fetițo.
Vom merge până acolo pe aceea?
- E cea mai rapidă cale de întoarcere. - Dar e pe deasupra prăpastiei memoriei.
Dacă vom cădea, vom fi uitate pentru totdeauna.
Trebuie să facem asta pentru Riley.
Mergi pe urmele pașilor mei.
Nu e chiar așa înalt. E destul de...
Bună.
Așadar...
Lucrurile au cam scăpat de sub control la masă.
Vrei să discutăm despre asta?
Haide... unde-i fetița mea veselă?
Maimuțico.
Vrea să activeze Scălâmbăială.
Ce s-a...
Am înțeles. Vrei să rămâi puțin singură.
Vorbim mai târziu.
- Avem o problemă gravă. - Bucurie, unde ești?
Am pierdut Tărâmul Scălâmbăielii.
Înseamnă că ar putea pierde Prietenia, Hocheiul, Sinceritatea și Familia!
Poți repara situația. Nu-i așa, Bucurie?
Eu...
Nu știu. Dar trebuie să încercăm.
Hai, vino.
Riley s-a culcat...
Iar acesta e un lucru bun, dacă te gândești mai bine,
pentru că nu se mai poate întâmpla nimic rău în timp ce doarme.
O să ne întoarcem în creier înainte să se trezească.
Vom traversa Tărâmul Prieteniei.
- N-o să reușim. - Nu, nu, nu, nu, nu.
Nu te stresa cu felul în care vom rezolva problema.
Gândește-te la filmul comic în care a murit cățelul.
Tristețe, nu avem timp pentru așa ceva.
Va trebui să ocolim. Mergem pe circumvoluție.
Stai, Bucurie! Te-ai putea rătăci acolo!
- Gândește pozitiv! - Bine.
Sunt convinsă că o să te rătăcești acolo.
Sunt amintiri pe termen lung.
Un șir nesfârșit de colțuri și rafturi. Am citit în manual.
În manuale?
Manualele! Tu ai citit manualele!
- Da. - Deci știi drumul de întoarcere.
Cred că da...
Ești harta mea. Hai să mergem. Arată-mi calea, hartă!
- Arată-mi încotro să mergem! - Bine. Numai că...
Sunt prea tristă ca să merg. Lasă-mă vreo două... ore.
- Încotro? La stânga? - Drept.
Nu, ia-o la stânga. Am spus că e drept. Adică e corect.
- Bine. - Să știi că e chiar plăcut.
Bine! Am pornit! Ajungem la înapoi înainte să se facă dimineață.
Putem face asta. O să fie ușor. Merge așa.
Nu prea merge așa. Ne apropiem?
Da. Mai faci o dată la dreapta.
Apoi la stânga... și iar la stânga...
Sigur știi încotro mergem?
Eu am impresia că ne îndepărtăm de creier.
Riley s-a trezit.
N-ai voie să le atingi, ții minte? Dacă le atingi, devin triste.
Scuze, nu le mai ating.
Începând din acest moment.
Nu pot căra și mai multe.
Aveți grijă!
- Lucrătorii din mină! - Bucurie, aproape am...
Numere de telefon. N-avem nevoie de ele.
- Le are în telefon. - Uită-le, te rog.
- Scuzați-mă! Bună! - Las-o baltă!
- Trebuie să găsesc Tărâmul Prieteniei. - Ia uite!
- Patru ani de lecții de pian. - Da, par destul de vagi.
Păstrează portativele și cheia sol. Scapă de restul.
- Voi... - Președinți americani. Ce spui?
Îi păstram pe Washington, Lincoln și Buchanan.
Uită-i!
Nu le puteți șterge. Sunt amintiri încă bune.
- Și numele tuturor prințeselor? - Da. Sunt informații extrem de prețioase.
- Fulgerica, Pijămăluța... - Uită-le!
- Pune-le la loc! - Sunt la gunoi.
- Nu recuperăm nimic din gunoi. - Dnă, asta e meseria noastră.
Când lui Riley nu-i pasă de-o amintire, se estompează.
- Se estompează? - Se întâmplă chiar și celor mai bune.
Cu excepția acesteia. Ea nu se va estompa niciodată.
- Cântecul din reclama la gumă! - Uneori îl trimitem în creier fără motiv!
Și cântă în mintea lui Riley iar și iar, de vreun milion de ori.
Hai să-l mai ascultăm o dată.
Știm cu toții cântecul. Gata.
- Ce zici, o facem? - Da!
Gata? Îi dăm drumul!
Iar asta?
Stați! Știți cum se ajunge pe Tărâmul Prieteniei?
Îți place acolo? Ai simțit vreun cutremur?
- E marfă podul? - Da... e frumos.
- Ce-ați făcut în campionat? - Am câștigat primul meci.
S-ar putea să ajungem în finală anul acesta.
Avem o fată nouă în echipă. E super tare!
- Nu pot să cred c-a spus asta! - O fată nouă? Meg are deja altă prietenă?
Fii fericit! Nu vrem să mai pierdem și alte insule, prieteni!
Putem pasa pucul fără să ne privim. Parcă ne-am citi gândurile.
Îți place să citești gândurile, Meg? Îți dau eu ceva de citit imediat!
- Trebuie să plec. - Ce?
Trebuie să plec!
Stați. Vă rog, puteți să-mi spuneți în ce parte este...
Vai, nu!
Tărâmul Prieteniei! Ce...
Nu și Prietenia...
Lui Riley îi plăcea asta, iar acum a dispărut.
Adio, prietenie. Bun venit, singurătate.
Va trebui să mergem pe cale cea lungă.
Da, pe calea cea lungă, lungă, lungă, lungă...
Sunt pregătită.
Trebuie să existe o cale mai bună!
Pe tine te iau, iar pe tine nu!
Pe cine păcălesc eu? Nu te pot lăsa.
Bună!
- Pa! - Stai! Hei!
Stai! Oprește-te!
Scuză-mă.
- Căutam o... diversiune! - Ce?
Hai pa, fraiero!
- Au... m-am lovit peste tot. - Stai. Eu te cunosc.
Ba nu mă cunoști. Sunt deseori confundat.
- Semăn cu multă lume. - Ba nu, chiar te cunosc.
Bingo! Ești prietenul imaginar a lui Riley!
Tu chiar mă cunoști?
Bineînțeles! Lui Riley îi place la nebunie să se joace cu tine.
Sunteți cei mai buni prieteni!
N-ai de unde să știi... Noi vrem să ne întoarcem în creier.
În creier? Voi sunteți din creier?
- Eu sunt Bucuria. Ea e Tristețea. - Ești Bucuria? Acea Bucurie?
- Și ce puii mei faci aici? - Bună întrebare!
Vrei să-i răspunzi tu, Tristețe?
Fără tine, n-o să mai fiu fericit niciodată!
Nu se poate așa ceva. Trebuie să te ducem înapoi.
Știi ceva? Vino după mine!
Mulțumesc! Ce mă bucur să te revăd!
Sunt o mare admiratoare a activității tale.
Mai ții minte când tu și Riley aveați o formație?
- Am fost la toate concertele voastre! - Da, suflam bestial din trompă!
Era un adevărat răsfăț să vă văd cățărându-vă.
Am fost dublu campion mural.
- Mai ții minte rachetele voastre? - Desigur! Mergeau pe bază de cântecele.
Exact! Aveați cântecele tematice.
- Cu care prieten vrei să te joci? - Cu Bim-Bang, Bim-Bang.
- Racheta cui te trece prin ploaie? - A lui Bim-Bang, Bim-Bang.
Cine ești tu de fapt?
Știi ce e neclar? În mare parte sunt din vată de zahăr.
Dar am o formă interesantă. Parțial pisică, parțial elefant.
- Și parțial delfin. - Delfin?
Ține cont că atunci când Riley avea 3 ani, erau la modă animăluțele.
Văcuța era Mu, șoricelul era Chiț. Numai despre asta se vorbea atunci.
Da, cred că acesta-i adevărul. Ce faci aici?
Prietenii imaginari nu prea mai sunt solicitați în ultima vreme, așa că...
Hai, nu te întrista.
Când o să mă întorc în creier, o să am grijă ca Riley să-și amintească de tine.
- Faci tu asta? - Bineînțeles! I-ar plăcea la nebunie.
E cea mai frumoasă zi din viața mea!
- Ești bine? - Ce se întâmplă?
Plâng cu bomboane... Gustă caramica. E delicioasă.
- Uite, folosește asta. - Mulțumesc.
Stai o clipă.
Mereu rămâne lipită.
Poftim. Ce-are? E imaginară.
Mulțumesc. O să-mi fie mult mai simplu să merg spre creier.
Ce? Dar nu mergem pe jos. Luăm trenul gândurilor.
Cu trenul! Bineînțeles! E mult mai rapid.
Dar cum îl prindem?
El merge cam în toate direcțiile, dar e o gară pe Tărâmul Imaginației.
Știu o scurtătură. Haideți, pe aici!
Ce mă bucur că te-am întâlnit!
Stația e chiar aici. După voi.
- Bucurie! - Ce?
Am citit despre locul acesta în manual. Nu ar trebui să intrăm.
Bim-Bang spune că e drumul cel mai scurt spre creier.
- Bucurie, e vorba de gândire abstractă. - Ce tot spui?
Eu intru aici mai mereu. E o scurtătură, înțelegi?
P-E-R-I-C-O-L Scurtătură, vedeți?
O să vă demonstrez.
Ia uitați! Sunt mai aproape de gară, pentru că o iau pe scurtătură.
Hai să ocolim pe aici.
Aproape am ajuns!
Dacă vrei să mergi pe drumul cel lung, du-te.
Dar Riley trebuie să fie fericită. N-o să pierd trenul.
Bim-Bang știe ce face. E parțial delfin, deci foarte isteț.
Mda... așa cred.
Bun. Ce concept încercam să înțelegem azi?
Singurătatea.
Pare să fie ceva înăuntru.
O să-l pornesc un pic, să-l scutur de praf.
Ce v-am spus eu? O să ajungeți în creier imediat.
Ia uitați-vă la asta!
- Ce se întâmplă? - Vai, nu. Au activat-o.
- N-am mai văzut asta până acum. - Ce?
Fața mea! Fața mea frumoasă!
- Ce se întâmplă? - Ne abstractizăm!
Sunt patru etape. Asta e prima.
- Fragmentare non-obiectivă! - Nu vă panicați!
Este important să rămânem împreună.
Atenție! În etapa a doua ne deconstruim.
Fugiți!
Nu-mi mai simt picioarele.
- Iată-le. - Autoasambla-m-aș!
Trebuie să plecăm de aici înainte să devenim o culoare fără formă.
O să rămânem aici pentru totdeauna!
- De ce am venit aici? - V-am mai spus! E o scurtătură!
Trenul!
- Vai, nu! Suntem bidimensionali! - Este etapa a treia!
- Nu ajungem nicăieri! - Adâncime. Nu mai am adâncime.
Haideți!
Nu încăpem.
Vai, nu! Suntem nonfigurativi. Este ultima etapă!
N-o să reușim!
Super. Suntem bidimensionali.
Întindeți-vă pe burtă.
Oprește-te! Oprește-te!
- Nu... ai spus că e o scurtătură. - Așa-i.
Nu trebuia să intrăm acolo. E periculos. Ar trebui să pună un indicator.
- Când trece următorul tren? - Cine știe?
Dar nu te îngrijora. Mai este o gară.
În partea aceea. Trenul oprește mereu acolo.
Chiar înainte de a merge spre creier. Dacă ne grăbim, îl putem prinde.
Nu e o altă scurtătură de-a ta, nu?
Ba da!
- Chiar mai e o gară? - Da. Pe-acolo.
Bun venit pe Tărâmul Imaginației!
- Tărâmul Imaginației? - Sigur. Vin deseori aici.
Practic eu sunt primarul.
Vă este foame? E o pădure de cartofi prăjiți.
- Nu se poate! - Delicioși!
Ia priviți! Orașul Trofeelor!
Medalii, panglici. Toată lumea e câștigătoare.
- Am câștigat locul întâi! - Și eu!
Eu am premiu de participare...
Stați. Acela e... O fi... Ia priviți. E Orașul Norilor.
E preferatul meu!
- Ce marfă! - Stai să încerc și eu!
Ce-i cu ideea asta? Repară zidul, altfel te...
Vai, nu! Lavă!
Tărâmul Imaginației e cel mai tare!
O să fie chiar totul interactiv?
Ia priviți! Castelul din cărți de joc!
Ia stați. Așteptați un minut.
- Racheta ta! - Da!
Am lăsat-o aici să fie în siguranță, iar acum o voi duce pe Riley pe lună!
- Îmi pare rău. - Minunat.
- Ce-mi place Tărâmul Imaginației! - Așa-i că-i grozav? Și e mereu ceva nou...
- Cine puii mei e ăla? - Iubitul imaginar.
Mi-aș da viața pentru Riley.
- Nu l-am mai văzut până acum. - Locuiesc în Canada.
Pe aici, prin lumea preșcolară. Suntem aproape de tren.
Riley, sosim!
O să fie distractiv. Echipă nouă, prieteni noi...
Copiii par destul de buni, având în vedere că sunt din San Francisco.
Trebuie să plec.
Bine. Mult noroc, scumpo!
Norocul n-o să ne ajute acum.
Dacă încearcă să folosească Tărâmul Hocheiului, o să cadă.
De aceea am solicitat toate amintirile cu hochei de care mi-am adus aminte.
Una din astea trebuie să funcționeze în locul amintirii esențiale.
- E pe cale să înceapă să joace. - Grăbește-te.
Am reușit, prieteni! Funcționează.
Schimbați ritmul!
Parcă nu am învăța nimic.
Măriți ritmul.
- Gata! - Nu, nu. Respiră, găsește-ți locul fericit.
- Riley, ce s-a întâmplat? - Hai să plecăm.
- N-o să termini probele? - Ce rost are?
- O să fie bine. Hai să... - Nu mai spune că totul o să fie bine.
Frumoasă îngrămădeală, fetelor.
Hocheiul?
O, nu! Ea iubește hocheiul. Nu poate să renunțe la hochei.
Bing Bong, trebuie să ajungem la gară.
Sigur, pe aici, dincolo de Marele Castel din Biscuiți.
E ciudat. Marele Castel din Biscuiți era aici. Mă întreb de ce l-au mutat.
Aș fi putut să jur că Muntele Poneilor era aici.
- Ce se petrece? - Da, nu știu. Va trebui să ne întoarcem.
Lumea de Vis a Prințesei!
Animalul Împăiat din Galeria Celebrităților.
Racheta mea.
Așteptați, mai foloseam racheta aia.
Încă mai are putere în ea.
Cine e prietenul tău căruia îi place să se joace?
Nu!
Nu, nu puteți arunca racheta mea la gunoi. Riley și cu mine o să ne ducem spre Lună.
Nu se poate ca Riley să se fi săturat de mine.
O să fie bine. Putem să reparăm asta.
Trebuie doar să ne întoarcem la creier.
Pe unde o luăm ca să ajungem la gară?
Aveam planificată o călătorie pentru amândoi.
Cine se gâdilă? Păzea că vine Monstrul Gâdilici.
Bing Bong, uită-te la asta.
Uite un joc amuzant. Tu ne arăți drumul spre gară și ne ducem cu toții acolo.
Nu-i așa că o să fie amuzant? Haide, să mergem la gară.
Îmi pare rău că ți-au luat racheta.
Ți-au luat ceva care îți era drag.
S-a dus. Pentru totdeauna.
- Tristețe, nu-l face să se simtă mai rău. - Îmi pare rău.
Era tot ce-mi mai rămăsese de la Riley.
Pun pariu că tu și cu Riley ați avut parte de aventuri grozave.
Au fost minunate.
Odată am zburat înapoi în timp, ne prăbușisem de două ori în ziua aia.
Tristețe...
Sună uimitor. Pun pariu că lui Riley i-a plăcut.
I-a plăcut. Eram cei mai buni prieteni.
Da, e trist.
Sunt bine acum.
Haideți. Gara e în direcția asta.
Cum ai făcut asta?
Nu știu. Era trist, așa că am ascultat ce...
Iată trenul.
Am reușit. În sfârșit o să ajungem acasă.
O, nu. Aceste fapte și păreri arată la fel.
Nu-ți face griji. Se întâmplă tot timpul.
Pe o scară de la 1 la 10, îi dau acestei zile nota 4.
Atunci de ce nu încetăm să stăm degeaba, și să facem ceva?
- Cum ar fi ce, geniule? - Cum ar fi să renunțăm.
Asta fac eu.
Sigur e un act de lașitate. Dar lașul ăsta o să supraviețuiască.
Emoțiile nu pot să renunțe, geniule.
Credeam că noi ar trebui să avem grijă ca Riley să fie fericită.
Stați puțin. Stați puțin!
Ce e?
Nimic. Doar cea mai bună idee scornită vreodată.
- Anume? - Toate amintirile bune esențiale
au fost făcute în Minnesota. Așadar, ne întoarcem acolo și facem altele.
Stai puțin. Vrei să spui să fugim de acasă?
Eu nu i-aș spune așa. I-aș zice
"Programul de Dezvoltare al Amintirilor Esențiale Fericite".
- Nu poți vorbi serios. - Viața noastră era perfectă.
Până când mama și tata au decis să se mute în San Frankîmpuțilă.
Dar e o măsură atât de drastică.
Chiar trebuie să-ți reamintesc cât de grozave erau lucrurile acolo.
Camera noastră, curtea din spatele casei, prietenul nostru.
Am cerut eu cumva reclama la gumă de mestecat?
Oricum, era mai bine, asta voiam să spun.
- Da, Riley era mai fericită în Minnesota. - Stați, nu ar trebui să ne mai gândim?
Bine, hai să ne mai gândim, fiindcă sunt sigur
că momentele fericite ne așteaptă la colț.
- De ce nu ne mai mișcăm? - Riley a adormit. Avem pauză cu toții.
Adică suntem blocați aici până dimineață?
Da, Trenul Gândurilor nu merge în timp ce doarme.
- Nu putem aștepta atâta timp. - Ce-ar fi s-o trezim?
Tristețe, e ridicol. Cum am putea să...
Ce-ar fi s-o trezim?
- Grozavă idee, Bucurie. - Mulțumesc. Haideți.
- Locul ăsta e uriaș. - Pare că e mai mic decât m-aș fi așteptat.
"Pot să zbor". Îmi place filmul ăla.
Unicornul Curcubeu. E chiar acolo.
Prietena mea spune că ești faimoasă.
Vrea autograful tău.
Nu, nu. Tristețe, n-o deranja pe dna Unicorn.
Îmi cer scuze, e de la țară. Foarte jenant, nu?
Mi-a plăcut cum ai jucat în "Aventurile Zânelor", partea a șaptea.
Bine, pa. Te iubesc.
Mă întreb ce înseamnă asta. Hai să intrăm.
Aranjați platoul cu sala de clasă.
Tocmai au venit amintirile de azi, și avem mult de muncă.
Riley și-a părăsit prietena ei cea mai bună,
a avut o zi oribilă la școală și a renunțat la hochei.
Scriitorii au pus laolaltă un scenariu demențial.
Doar fiindcă Bucurie și Tristețe au plecat,
trebuie să fac serviciul ăsta stupid în timpul viselor.
Bine, cum putem s-o trezim?
Uneori se trezește când are un vis înfricoșător. Am putea s-o speriem.
S-o speriem? Nu, nu, a trecut prin destule, deja.
Dar Bucurie...
Tristețe, poate că tu știi cum stau treburile pe aici, dar eu o cunosc pe Riley
O s-o facem atât de fericită, încât se va trezi exaltată.
- O s-o trezim prin stimulare. - Asta nu s-a mai întâmplat până acum.
- Riley iubește câinii. Îmbracă-te cu asta. - Nu cred că o să funcționeze.
- Bing Bong? - Da.
- Ai grijă ca ele să nu pățească nimic. - Am înțeles.
Adăugați filtrul pentru deformarea realității.
Îmi place. Țineți minte, interpretați pentru cameră,
Riley este camera.
Cei de la machiaj, plecați de acolo. Îi dăm drumul în 5, 4, 3...
Dragi elevi, înainte să începem testul de azi...
Ce actriță nepricepută.
...a notei voastre finale.
Vreau să vă prezint noua noastră elevă. Riley.
Vrei să te ridici în picioare și să te prezinți?
Camera.
Și... acum vorbește Riley.
Mă numesc Riley Anderson, sunt din Minnesota și acum locuiesc aici.
Ia uitați-vă, îi cad dinții.
- E dezgustător. - Îi cad dinții? Ce clișeu.
Stai să ghicesc. Nu are pantaloni.
Uitați-vă, a venit la școală fără pantaloni.
Am spus eu.
Ești gata?
Nu cred că o să meargă. Poate dacă o speriem...
Urmează-mi exemplul. Pornim!
Cine e ăla?
Ce se petrece?
Tu urmezi. Haide!
Haideți să petrecem. Să dansăm.
O petrecere.
Bucurie, nu funcționează.
Tristețe, ce faci. Vino înapoi.
E doar un vis, e doar un vis.
Încearcă să o trezească. Chemați paza!
- Bună, Riley, eu sunt. - Bing Bong?
Tristețe, îi strici visul. O sperii.
Dar uite, funcționează.
Nu fac parte din visul ăsta. Prindeți-i.
Stați pe loc!
Mută cadrul în altă parte.
Alegeți o intrigă.
Aveți grijă... Nu puteți să faceți asta.
Îi cunosc pe cei din creier.
Nu, nu, nu.
Uite așa se duc amintirile esențiale!
Vino!
- Ce e locul ăsta? - Subconștientul.
Aici îi aduc pe toți scandalagii.
Îmi simt pălăria largă.
- Cum intrăm. - Ia să văd.
Aia e cumva pălăria mea sau e a ta?
- Da, e pălăria mea. - Ești sigur? Uită-te pe etichetă.
- Da, scrie "pălăria mea". - Stai puțin. Scrie "pălăria mea"?
- "Pălăria mea" scrie. - Asta am scris și eu pe pălăria mea.
- Despre ce vorbești? - Porți pălăria mea.
Bine, dar e pălăria...
- Hei, voi! - Ne-ați prins.
Întoarceți-vă acolo. Fără evadări.
Nu-mi place locul ăsta. Aici se păstrează cele mai mari temeri ale lui Riley.
E broccoli.
Scările spre cel mai mare întuneric.
Aspiratorul bunicii.
Haide.
- Vrei să mergi mai în liniște. - Încerc.
Ce se petre...
Ambalaje de bomboane?
Bing Bong.
- Bucurie? - Aici erai.
Cine e sărbătorita?
- Ai amintirile esențiale? - Da.
Nu i-a păsat decât de bomboane.
S-o ștergem de aici. Să ajungem la trenul ăla.
Stai puțin. Trenul e oprit, tot trebuie s-o trezim pe Riley.
Dar cum?
O, nu.
Tristețe, ai auzit de... pe-pe-petrecerea care au dat-o?
Da, da, Bucurie. Nu-i așa că e o-o-o-o petrecere aniversară?
Ai spus cumva aniversare?
- E și tort, cadouri... - Și jocuri și glume...
O aniversare?
Urmează-ne.
Nu e nimic mai bun ca o sperietură care să te trezească, nu?
- E scrisul meu de mână. - Nu e. Eu am scris asta.
Dar ăsta e scris de mine...
Cine e sărbătorita?
Trează.
Haideți, să mergem.
Am reușit.
- Ghici cine se îndreaptă spre creier. - Noi.
- Ce se petrece? - A făcut-o din nou.
E în regulă. Eram goi și era un câine, dar apoi răufăcătorii l-au alergat...
- ...apoi era un clovn mare... - Idiotule, a fost un vis.
E ridicol. Nici măcar nu mai putem să dormim o noapte întreagă.
E timpul să trecem la acțiune.
Părinți proști. Dacă nu ne-ar fi mutat, nimic din toate astea nu s-ar fi întâmplat.
Cine e cu mine?
Da, s-o facem.
- A acceptat-o. Nu mai e cale de întoarcere. - Cum o să ajungem în Minnesota, de aici?
Ce-ar fi să mergem la parcul cu elefanți și să închiriem un elefant.
- Sună bine. - Luăm autobuzul, zevzecule!
E un autobuz care pleacă mâine. Perfect.
Un bilet costă bani. Cum facem rost de bani?
Din geanta mamei.
- Nu ai face asta. - E, cum să nu!
Oare unde i-am văzut ultima oară?
- Gumă Triple Dent... - Nu!
Sunt jos pe undeva. Mama și tata ne-au băgat în beleaua asta,
pot să plătească ca să ne scoată din ea.
Ce ziceți de asta?
Nu-i frumos? Puteți vedea totul de aici.
Priviți! Acolo e Raționamentul Inductiv, acolo e Deja-Vu.
Acolo e Procesarea Limbajului, acolo e Deja-Vu.
Acolo e Gândirea Critică, acolo e Deja-Vu.
Și uitați-vă aici, prieteni, amintirile.
A fost o idee bună. S-o speriem pe Riley, ca să se trezească.
- Nu ești chiar atât de rea. - Serios?
Bună treabă.
D-abia aștept s-o avem din nou pe vechea Riley.
Imediat cum ajungem, o să îndrept toată beleaua asta.
Oare chiar asta e Riley?
A crescut atât de mult. N-o să mai încapă în rachetă mea.
Cum o să mai ajungem la Lună?
E perioada aceea petrecută în copacul noduros, vă amintiți?
Apăruse echipa de hochei, iar mama și tata erau acolo și încurajau.
Uitați-vă la ea cum se distra și râdea.
- Îmi place amintirea asta. - Și mie îmi place amintirea aia.
Așa, acum pricepi.
Da, a fost ziua în care Câinii Preeriei au pierdut meciul important din play-off.
Riley a ratat lovitura câștigătoare, s-a simțit oribil, a vrut să renunțe.
Îmi pare rău, iar am fost tristă, nu?
Îți propun ceva. O să mai lucrăm la asta când ne întoarcem, bine?
Bine.
Pur și simplu nu înțeleg.
De ce s-a dus duba noastră, în Texas?
Mai mulți clienți?
Ni s-a promis că livrarea va fi pe data de 5.
Nu este nici o cale prin care s-o puteți grăbi?
Tărâmul Onestității?
Păzea!
Fugiți!
Țineți-vă!
Grăbiți-vă!
Ăla a fost drumul nostru spre casă. Am mai pierdut un tărâm. Ce se întâmplă?
Nu ai auzit?
- Riley vrea să plece de acasă. - Ce?
Stați, stați. Stați puțin, prieteni.
Chiar facem asta? E o treabă serioasă.
Ascultă, nu avem amintiri esențiale. Vrei ca Riley să fie fericită?
Atunci haide să ne întoarcem în Minnesota și să facem altele.
Bucurie, dacă ne grăbim putem s-o oprim.
Tărâmul Familiei. Hai să mergem.
Bucurie.
Bucurie, e prea periculos. N-o să avem timp.
Dar e singura noastră cale de întoarcere.
Un tub de reamintire.
Putem să obținem reamintirea.
Să ai o zi grozavă, drăguțo.
- Ne vedem la sfârșitul orelor, maimuțică. - Te iubim.
Haideți, fugiți!
Ușor, Tristețe.
Tristețe, oprește-te.
- Îi faci rău lui Riley. - Nu, nu. Am făcut-o din nou.
Dacă intri aici, amintirile esențiale o să fie triste.
Îmi pare rău. Riley trebuie să fie fericită.
Bucurie?
Bucurie, ce faci? Vrei să te oprești, te rog?
Nu pricepi, Bucurie. Suntem blocați aici.
Am fost dați uitării.
Nu.
Îți amintești... cum obișnuia să-și scoată limba când colora?
Aș putea să ascult poveștile ei toată ziua.
Vreau doar ca Riley să fie fericită.
A fost ziua în care Câinii de Prerie au pierdut meciul important din play-off.
Riley a ratat lovitura câștigătoare, s-a simțit oribil, a vrut să renunțe.
Tristețe...
Mama și tata... echipă.
I-au sărit în ajutor... datorită Tristeții.
Trebuie să ne întoarcem sus.
Bucurie, suntem blocați aici.
Putem foarte bine să fim pe o altă planetă.
O altă planetă.
Cine e prietenul tău căruia îi place să se joace?
Racheta lui te face să strigi: Ura!
Cine e cel mai bun, în orice mod
Și vrea să cânte la fel
Cine e prietenul tău, căruia îi place să se joace? Bing Bong.
Urcă.
Cine e prietenul tău căruia îi place să se joace? Bing Bong.
Haide.
Haide, Bucurie, să mai încercăm o dată.
Am o presimțire bună de data asta.
Mai tare, mai tare, Bucurie! Cântă mai tare.
O să reușim.
Bing Bong, am reușit! Am...
Bing Bong?
Ai reușit!
Du-te! Du-te și salveaz-o pe Riley!
Du-o la Lună pentru mine. Bine?
O să încerc, Bing Bong.
Îți promit.
Am ajuns acasă.
Riley?
O s-o sun pe mobil.
E îngrozitor. Stai puțin, vine cineva spre noi?
Hai să traversăm strada.
- E mama, ne-a descoperit. - Ce ne facem?
Unde mi-e punga?
Riley trebuie să obțină amintiri esențiale. O să continuăm.
Tristețe!
Haide, Tristețe, unde ești?
Dacă aș fi Tristețe, unde m-aș afla?
Totul e îngrozitor, iar picioarele mi-au obosit,
o să trebuiască să mă târâți prin tot...
O, nu, e mama din nou. Ce ne facem?
- E o nebunie, n-ar trebui să fugim. - Hai să-i scoatem ideea asta din cap.
Tristețe?
- Tristețe. - Bucurie?
Stai, Tristețe.
Lasă-mă în pace. Lui Riley îi e mai bine fără mine.
Întoarce-te!
Spuneți că soțul dv, a fost spulberat de un elefant.
- Mai era cu cineva? - Da. Uite-o!
- Întoarce-te! - Las-o baltă, Jake. E Orașul Norilor.
De ce înrăutățesc lucrurile?
Repede, Tristețe, trebuie să te ducem înapoi la...
- E blocată. - Grozav.
- Cum adică e blocată? - Și acum?
Nu, nu, nu. Ce e asta?
- Cum îl oprim? - Am o idee.
Trebuie să fie speriată. Asta o s-o facă să se răzgândească.
- Genial. - Știu că e genial, fă-o.
- De ce nu funcționează. - Lasă-mă pe mine.
- Ați stricat-o. - Nu-i adevărat.
- Lăsați-mă pe mine. Plecați de aici. - Ba pe mine.
Nu.
Prieteni, nu-i putem induce nici un sentiment lui Riley.
Ce am făcut!
Uită-te la mine. Ai vorbit serios, ce ai spus mai devreme?
Aș muri pentru Riley.
Bine, Tunsoare, e timpul s-o dovedești.
Aș muri pentru Riley.
Gata, renunț.
E o nebunie.
Nu, nu, Bucurie. Fii sigură pe tine.
Sunt sigură că asta e o nebunie.
Acum!
Pentru Riley!
- Bucurie? - Ține-te bine.
Ce mi-aș dori ca Bucurie să fie aici.
E Bucurie.
Dați-vă înapoi!
Ce bine a funcționat!
Atunci ce-ai face tu, dacă ești atât de deșteaptă.
Ți-aș spune, dar ești prea prost ca să înțelegi.
- Ce? - Bineînțeles că micul tău creier e confuz.
Se pare că va trebui s-o spun pe înțelesul tău.
Îmi pare rău că nu vorbesc "limba idiotului" la fel de bine ca tine, dar o să încerc.
- Ce bine că v-ați întors! - Am făcut-o de oaie.
- Am găsit o idee... - Am încercat să facem amintiri fericite.
Bucurie, trebuie să repari asta. Haide.
- Tristețe, de tine depinde. - De mine?
De Tristețe?
- Nu pot, Bucurie. - Ba poți.
Riley are nevoie de tine.
Bine.
Așteaptă! Oprește!
Vreau să cobor.
Bine, vă mulțumesc. Așa vom face.
- Profesoara ei nici nu a văzut-o azi. - Ce?
- Ce haine avea pe ea. Îți amintești... - Nu-mi vine să cred.
- Riley! - Riley! Aici erai.
Mulțumesc lui Dumnezeu.
Ne-am făcut atâtea griji. Unde ai fost, e atât de târziu.
Știu că nu vreți să fac asta, dar mi-e dor de casă.
Îmi e dor de Minnesota.
Vreți ca eu să fiu fericită, dar...
îmi vreau prietenii înapoi, și echipa de hochei...
Vreau să mă duc acasă.
Vă rog să nu vă supărați.
- Scumpo... - Nu suntem supărați.
Știi ce? Și mie mi-e dor de Minnesota.
Mi-e dor de păduri, când obișnuiam să facem excursii.
Și de curtea din spate unde obișnuiai să te joci.
De Spring Lake... unde patinam.
Vino aici.
- Îmi place noua priveliște. - Tărâmul Prieteniei s-a extins.
Mă bucur că în sfârșit au deschis acea secțiune de contraziceri amicale.
Mie îmi place Tărâmul Tragic al Vampirilor.
Tărâmul Modei? Toată lumea să tacă din gură.
Tărâmul Trupelor Rock. Sper că e doar o fază.
Puteți să spuneți ce vreți, eu cred că toate sunt frumoase.
Gata. Poftim. Noua voastră consolă extinsă este funcțională.
Super! O îmbunătățire.
Stați puțin, eu am făcut asta?
Prieteni, ce e "Pubertatea"?
Nu știu. Probabil că nu e importantă.
Am acces la întreaga librărie a vorbelor urâte.
Consola asta e...
Scuze, am apăsat din nou. Greșeala mea.
Au ajuns la meci.
- Când ieși acolo să fii agresivă. - Știu, tată.
Dar nu prea agresivă.
Știți, chiar nu e necesar să veniți la fiecare joc.
Glumești, n-o să ratez nici unul.
- Haideți, Trompetelor! - Haide, Riley!
Bine, bine, trebuie să plec.
- Ne iubesc. - Da, mama și tata sunt de treabă.
Prieteni, bineînțeles că sunt, dar nu putem să le arătăm asta.
- I-a plăcut pictatul pe față. - Ți-am spus eu că a fost o idee grozavă.
Cea mai bună idee pe care a avut-o, de ceva vreme.
Chiar e un tip de treabă.
Pentru orice eventualitate.
Scuze.
Fată!
Bine. Pa.
- Ești gata? - Da.
Bine. Hai să jucăm niște hochei.
- Bine, Furie, ia-l. - Dă-mi pucul ăla, sau ești mort!
Pe partea ei stângă, pe partea ei stângă!
Hai să încercăm să nu mirosim urât de data asta.
- Mama și tata ne privesc cum eșuăm. - Nu pentru mult timp.
Am trecut prin multe, în ultima perioadă, dar tot o iubim pe fata noastră.
Are prieteni noi, o casă grozavă, lucrurile merg mai bine ca niciodată.
La urma urmei, Riley are 12 ani acum.
Ce s-ar mai putea întâmpla?
Cine poate să-mi spună în ce an a fost fondat San Francisco?
Știe cineva?
Jordan.
Cât o să mai dureze?
5 luni, 2 săptămâni și 4 zile până la vacanța de vară.
Apoi mergem în Bahamas cu știți voi cine.
Haideți, veniți în zbor cu mine!
O zi bună să aveți.
- De ce eram supărate? - Nu știu. Din același motiv ca și Troy.
- Și Troy din ce motiv e supărat. - Nu știu.
Știu, absolut.
Suntem niște impostori, crezi că pot să vadă lucrul ăsta.
Bineînțeles că nu, ne-am dat cu fard.
Să fii simpatizat e atât de obositor.
Cine e sărbătorita?
Șase ani petrecuți la școala de actorie... pentru asta.
E în regulă, e bine.
Trebuie doar să mergem la locul unde ne simțim bine.
Guma Triple Dent te va face să zâmbești.
Miroase bine.
E foarte bună.
E bună.