www.srle.srki.com
KOŠMARI
Medison, Delaver.
Mama, jesi li sigurna da na nijednom drugom mestu
ne traže zamenika direktora? - Gde drugde? - Gvatanamo Bej.
Prevruće. - Severna Koreja? - Nisu me tamo zvali.
Detroit?
Prodato
To je to. Hajde, hajde!
Gledaj ti taj vrt. Takav ne možeš imati u Njujorku.
Ne moraš da me nagovaraš za ovo mesto.
Ostaću jer te volim. - I ja tebe volim. - Istraživao sam.
Pravno gledano već sad mogu da živim sam, jer imam 18 god.
Pogledaj ovu kuhinju, veća je od našeg stana. - Mi ne kuvamo.
Pogledaj kolika je radna površina da stavimo
Čuješ li to? - Ništa ne čujem. - Upravo tako.
Vidi ko mi je stigao iz Njujorka! Moja sestra Gejl i moj nećak Zek!
Daj zagrljaj. To je iz "Subotom uveče u Njujorku".
Vidi ti nju, nisi nabacila boju.
Trebalo bi to da promeniš. Drago mi je da te vidim. - I meni.
Da vidim njega. Bože, svaki put kad ga vidim, sve je lepši.
Mnogo je zgodan. - Hvala tetka Lorejn.
Kakav divan dečko, a bio je tako ružna beba. - Eto nje!
Ma u redu je, sada je zgodan. Neće biti iz ružnog u lepo,
pa se vrati nazad na ružno. Opasnost je prošla.
Umalo da zaboravim. Donela sam ti poklon jer sam ja super tetka.
Moja nova kapa iz muške kolekcije. Pazi ti to!
Strava! - Limitirano izdanje, malo koga ćeš videti da to nosi.
Ne mogu da zamislim bilo koga da to nosi! Otuda limitirano izdanje.
Probaj da vidiš da li ti odgovara. - Da probam? - Da, testiraj je.
Vidi ga. - Slatkiš.
Idem da donesem kutije. Vidimo se.
Dušo, ne skidaj kapu. Ne želim da izgoriš na suncu.
Super ti stoji kad je nosiš. - Strava!
Čoveče.
Znači, ti si novi komšija? - Da, drago mi je da smo se upoznali.
Koliko ste dugo vozili iz Njujorka?
Tako bih rekla po toj lepoj kapi što nosiš.
Ah, to nije ništa, to... Ovo je poklon od moje tetke.
To je poklon i od mene i svakoga ko te vidi sa njom.
Inače zovem se Zak. - Ja sam Hana.
Hana! - Moram da idem.
Hvala na razgovoru.
Bok. Mi se useljavamo.
Samo... samo ja i moja mama.
Kapa je poklon. Vidiš ovu ogradu?
Da li vidiš ogradu?
Da.
Drži se svoje strane ograde.
Drži se podalje od moje kćerke, drži se podalje od mene...
i nećemo imati nikakvih problema.
Upravo sam upoznao našeg susjeda.
Baš je veliki medvjedić.
Mr. Shivers?
Da. Doselio se u grad prije par godina.
Veoma je tajanstven.
Veoma je sexy. Volim njegov miris.
Osjeti se kao menta. Djeluje.
Daa.Baš i nije moj tip.
Sječam se ovog dana.
Da li si dobro, dušo? - Jesam. Izvinjavam se.
Počeću sa ukrašavanjem sobe. Da precrtam to sa liste.
Kako njemu ide? - Teško mu je.
Podigao je zid oko sebe. Mislila sam da će mu prijati promena mesta.
Kako tebi ide?
Nadam se da promena mesta pomaže.
Hajde Zek, da te vidim. Jedna brza lopta, zakrivljena.
Daću ti znak. Idemo.
To... - Vidiš, tata nije savršen.
I tata može da pogreši. Prati znakove.
Dušo, da li si dobro?
Da, našao sam neke stare slike. Izgledao sam kao bebi Golum.
Jupi, novi prijatelji! Novi prijatelji!
Šta to radiš? - Idem na posao.
Da radim malo edukacije, pa malo administracije.
Super. Mama, ja sam ovde novi učenik koji se već susreće sa preprekama.
Mislim da ne treba odmah da me vide sa zamenikom direktora.
Daj mi prednost od 60 sekundi, da imam bar neke šanse.
Važi. Dolaziš kući na vreme? - Znaš da to ne mogu da ti obećam.
Obećavam, u redu? A to sa zaključavanjem vrata...
Možeš ti i bolje od toga. - 60 sekundi počinje sad!
60, 59, 58, 57, 56, 55.
Zauzmite svoja mesta, dame i gospodo.
Brzo zauzmite svoja mesta!
Na svoja mesta.
Dobro, smirite se. - Izvinjavam se. Pardon.
Znači, ti si ovde novi!
Super! Ćao, Tejlor!
Ćao, Glupane.
Nazvala te je Glupan? - Da, mada mi je pravo ime Čemp.
Znaš, nikada pre nije razgovarala sa mnom. Ovo je napredak.
Tri! Dva! Jedan!
Smirite se. Dobro jutro!
Veoma mi je drago da predstavim našeg novog zamenika direktora, gđu Kuper.
Nadam se da ćete joj ukazati isto poštovanje koje ukazujete i meni.
Ko je to uradio?
Ko je to uradio!
Gospođo Kuper...
Zdravo svima! Znam da govorim u ime cele administracije
kada kažem da smo uzbuđeni povodom igranke u petak.
Ne prestajemo da tverkujemo o tome.
Nije valjda to rekla.
Ova je još gora od prethodne. - To mi je mama!
Bivša je bila fanstastična.
Šalim se, ne znam ni šta je tverkovanje, samo znam da je popularno.
Ideš sa nekim na ples? - Ne. - I ja razmišljam da dođem sam.
Mogli bismo da idemo zajedno!
Zajedno? - Ne mislim onako zajedno. Ne da igramo zajedno!
Mada, moglo bi da upali. Da upadnemo u gomilu.
Podelimo se i nađemo neke devojke.
I kao poslednji podsetnik: budite sigurni i zabavite se!
Evo ti. Pošalji mi SMS ili poruku na Twiter. Tu ti je info za kontakt.
Ovo je kućna adresa, a ovo broj ormarića gde da me nađeš.
Hvala. - Ako nekoga vidimo da pleše sa dupetom okrenutim ka partneru
odmah će biti poslat kući.
Odmah!
Halo?
Ima li koga?
Da li sam te uplašila?
Ne. - Stvarno? Skočio si 3 metra u vis.
Znaš, ja inače dosta skačem. Tako ostajem u dobroj formi.
To je dobro. - Nisam te video danas u školi.
Tražio si me?
Ne, samo sam gledao. - Učim kod kuće.
Tata te podučava?
Čini se da je dobar.
I žestok. Pomalo napet.
Ne primaj to lično, on nikoga ne voli.
Kako se ovde ljudi zabavljaju? Osim što plaše komšije.
Postoji jedna stvar koju volim da radim. - Da?
Pođi sa mnom.
Gde idemo? - Ne brini, biće zabavno.
Sigurna si da znaš gde ideš? - Da, samo ti dođi.
Ovamo.
Samo me interesuje da li će neko da me ubije? - Prati po sluhu.
Hana?
Da Zak, samo ti prati stranca kroz šumu.
Hajde strašljivko, samo što nismo stigli.
Samo još malo.
Stigli smo. Sačekaj ovde.
Dobro, gde smo mi to? - Gledaj ovo.
Šta kažeš?
Nisam to očekivao.
Kakvo je ovo mesto?
Izgrađeno je pre nekoliko godina, ali ponestalo je para.
Od tada tako stoji. Dođi, ovo mi je omiljeni deo.
Stani, šta to radiš? - Čega se plašiš? Stalno to radim.
Ne plašim se samo...
Zavrteće mi se u glavi.
Mrzim predgrađa.
Hajde!
Možeš ti to, samo ne gledaj dole. - Znam!
Nećeš pasti. - Nisam ni nameravao.
Stigao si. Ćao. - Ćao.
Baš strava, zar ne? - Jeste, odavde se vidi sve.
Zašto si se preselio u Medison? - Mama me je jednom pitala,
"Zek, kada bi mogao da biraš, gde bi voleo da živiš?"
Ja sam joj rekao, "Molim te, da li možemo da živimo u Medisonu?"
"To mi je san." - Uvek si tako sarkastičan?
Uvek? Ne, to je jaka reč. Ne uvek, ali obično da.
Izvini samo...
To je otkad mi je otac prošle godine umro. Da. - Izvini.
Ne razmišljam toliko o tome. A ti?
Nikada nisam upoznala mamu. Stalno smo išli od grada do grada.
Baš je bezveze. - U redu je.
Smem li da te pitam nešto vrlo ozbiljno? - Da, šta?
Kako da siđemo dole?
Ozbiljno, imaš li neki plan? - Ne. - Kako ti obično silaziš? - Ne možeš.
Zaglavio si!
Ne mogu da verujem da nisi jeo šećernu vunu.
Znaš šta je strašno? U stvari ima ukus kreča.
Hvala ti za veče. Bilo je manje strašno od ostalog ovde.
Vrlo slatko, Zek. Ja... Nema veze. - Ok.
Hana, ja...
verovatno ću iznositi smeće utorkom i četvrtkom pa...
ako budeš tražila nekoga, potraži mene.
Dobro. Imaću to na umu, strašljivko.
Hana! Šta radiš tu? - Izvini.
Ovo ti je poslednje upozorenje. Drži se dalje od nas,
ili će se desiti nešto jako gadno!
Verujem vam.
Šta je "x"?
Šta je "x"? - Tata, nije bilo ništa. - Hana, moraš da shvatiš...
Ne moram ništa da shvatim!
Zašto ne mogu da imam prijatelje, da budem normalna?
Znaš ti zašto! - Nije fer, ne možeš me zauvek držati ovako!
Nikada ti neću dozvoliti da vidiš tog momka. Razumeš? Nikada!
Tata, smiri se! - Hana!
Šta?!
Šta? - Čuo sam vrisak. Da li je Hana dobro?
Nije bilo vriska, ništa nisi čuo! - O čemu vi to? - Odlazi ili ćeš
ti vrištati ako budeš izigravao heroja. - Ne, čekajte!
Mama! Mama...
Zdravo dušo, šta kažeš da jedemo kinoa za večeru?
Mama, Hana je u nevolji! - Ko je Hana?
Dobili ste 911, okrug Medison. - Dobro veče, živim u Monrou.
Mislim da je hitan slučaj. - Zek, šta se dešava?
Rekao bih da je nasilje u porodici. Nisam siguran.
Uhapšeni ste! - Ček', ček'!
Obožavam taj entuzijazam, zadrži ga. Ali nismo još dotle došli.
Dobro veče, ja sam pozornik Stivens a ovo je pozornik na obuci Bruks.
Izvinjavam se za ono od malo pre. - Ne treba da se izvinjavaš.
Sjajno si radila posao. - Stvarno?
Primili smo moguć 10-16 na vašu adresu, a to je...
Nemoj da mi kažeš...
Nasilje u porodici? - Baš tako.
Stvarno? - Tako je, to je to.
Baš čudno. Ovde sam celu noć, a ništa nisam čuo.
Ne, on laže! Gde je Hana? Čuo sam je da vrišti.
Da, dobro. Hana je moja ćerka. Ostaće sa mnom neko vreme,
dok njena majka ne sredi neke stvari.
Sa njenim novim mužem.
Otišla je za London juče ujutru. - Jasno. Izvinjavamo se, gospodine.
Hvala vam na vremenu i izvinjavamo se na smetnji.
Surround Sound. Nisam znao da je zločin biti audiofil.
Čekaj kakav-fil?
Ovo samo znači da se čovek razume u audio uređaje visoke tehnologije.
Veoma mi je žao, nismo se ni upoznali kako treba.
Ja sam Gejl Kuper, vaša nova komšinica. Imate divan dom.
Zadovoljstvo je moje. Zahvaljujem vam na poseti
i što ste doveli vašeg dražesnog sina i policiju.
Izvinjavam se još jednom.
Mi se zvinjavamo što uznemiravamo jednog časnog građanina kao što ste vi.
Izvinjavamo se, očito niste uradili ništa loše.
Ako želite da podnesete tužbu, voleo bih da pomognem.
Hana! Hana!
Hana! - Stani momče! - Ne, proverite gore!
Da ga omamim? - Nemoj. - Ipak ću ga omamiti.
Volim što si k'o zapeta puška, ali ipak sačekaj.
Da li znaš kolika je kazna za lažnu prijavu policiji?
Tri godine! - Blizu si. U stvari, dobiješ pismeno upozorenje.
Stanite. Poverovali ste mu za Surround Sound? Ozbiljno?
Dosta je bilo, Zek! Idi kući.
Veoma mi je žao, pozornici. - U redu je, gospođo.
Možemo preporučiti neku dobru ustanovu za vašeg sina.
Da. Taj mali koristi drogu. - Da, koristi drogu.
Laku noć.
Gejl!
To sam ja, Lorejn. - Vidim te. - Ja sam ti sestra.
Hvala što si došla. Moram da idem na školsku igranku.
Ne želim da ga ostavljam večeras samog.
Gejl, to je tinejdžer koji ima problem sa prilagođavanjem.
Znaš li šta mu treba? Veče sa njegovom tetkom.
Hvala ti, ne volim da se svađam sa njim.
Znam, biće bolje, samo mu daj vremena.
Dobro, ulazim. I ne brini, ovo veče će biti samo o Zeku.
Zek! I tako smo otišli u sredu na suši
i oboje smo naručili dve piletine Teriyaki i bilo je ono kao - super.
Od tada ga nisam čula. Bezveze, baš mi se dopao.
Nije se ni smejao mojim vicevima, ali mislila sam da ima tu nečeg.
Ne znam, nije me briga. Kako god bilo. Treba da slušam mog psihića.
Kaže, "Prestani da izlaziš sa gubitnicima, nikada nećeš stići na avion."
Znao sam!
Možda izigrava da ga je teško dobiti. A još verovatniji scenario...
Izgubio je telefon. Ono kao u požaru. - Da, mislim da je izgubio telefon.
Mislim da je tako.
Skroz sam nešto zaboravio. Moram da učim za veliki test.
Moraću da radim celu noć i neću izlaziti iz sobe.
Da, vidimo se. - Laku noć, dušo.
Ma zvaću ga. Već sam kao mrtva.
Ovamo!
Čekaj, da li sam ja tebi pratnja ili ti meni?
Dođi, moram nešto da ti kažem.
Dođi, spusti se. - Ovo mi je novo odelo, pusti me!
Gde su cure? - Da, što se toga tiče, rekao sam ti samo da bi došao ovde.
Treba mi tvoja pomoć. - Nema cura?
Ima jedna. - To druže!
Šta? - Zaključana je u kući, a tata joj je psihopata!
Ima li nekog prijatelja? - Ne, ozbiljan sam.
Prvo si rekao da će biti cura. Ne samo da nema cura, već ima psihopata.
A ja sam obukao odelo. Kako znaš kad će taj izaći?
Zvao sam ga pretvarajući se da sam policajac da bi otišao u stanicu.
Za to možeš da nadrljaš. - U stvari, dobiću samo pismeno upozorenje.
Pazi, to je blato! Umazaću pantalone!
Eno ga tamo!
Idemo!
Hajde. - Dobro...
Posle ćeš se čistiti.
Gde si to naučio, u Njujorku? - Na Youtube.
Ostani tu i pazi na ulaz. - Čekaj, da budem sam?
U mraku? - Da, ti ćeš čuvati stražu.
Kada se Jezivi vrati daj mi neki znak kao...
Samo da bude jasno. Ako osetim neku opasnost,
počeću da bežim u suprotnom smeru.
Gde sam ja to?
Šta ti tražiš ovde, ti čuvaš stražu! - Mislio sam da treba da čuvam stražu...
Unutra. - Ne, po definiciji trebaš da budeš negde napolju.
Da gledaš. - Objasni mi nešto, Zaharije.
Da li si čuo da se neki tinejdžer ne boji smrti? Da se nikada neće povrediti?
Nisi, zar ne? Ja sam rođen da se bojim!
Kada sam imao 4 godina, gurali su me na ljuljašci
i ja sam pomislio - ovo je kraj. - Nećeš umreti. Bar ne danas.
Bićeš dobro.
Tako je, baš sam smešan.
Zamke za medvede!
Ko drži zamke za medvede u podrumu? Mislim stvarno!
Idemo.
Idemo napolje na sigurno, gde nema zamki za medvede!
Mislim da sam progutao paučinu!
Ovamo, dođi.
Na spratu.
Čuje se iz one sobe.
Hana?
Vrlo čudno. Kao da zvuk dolazi iz ove police za knjige.
Pa, ova kuća je stara.
Pazi ovo! "Strašilo šeta u ponoć".
"Duh iz komšiluka", "Noć žive lutke".
Ovo su rukopisi za "Košmare". - Šta to radi među knjigama za decu?
Nisu to dečje knjige. Dečje knjige se čitaju za spavanje,
a ove knjige te drže budnim celu noć.
"R. L. Stine." Šta se njemu desilo?
Možda je jednog dana samo nestao. Nema veze, idemo!
"Grozni Sneško Belić iz Pasadene."
Moja baka tamo živi. Zbog ove knjige sam prestao da idem kod nje.
Nisam došao zbog knjiga. - Znam, ali zašto su zaključane?
Ko bi zaključavao knjigu? Pogledaj da nema neki ključ.
Ako te to toliko brine... Gledaj ovo.
Misterija rešena. Vratimo se tome zašto...
Pazi!
Zek? - Ćao, Hana.
Šta radite u mojoj kući?
Mislio sam da si u lancima. - Zašto si to mislio?
Zato što sam te čuo da vrištiš i zvao sam...policiju.
Obojica morate odmah da idete. - Da, dobro.
Samo trenutak. Ćao, ja sam Čemp.
Drago mi je što smo se upoznali. Mi večeras idemo na igranku.
I trebala bi da pođeš sa nama. Onako kao prijatelji.
Nije mi bitno kako izgledaš. - Da li si otključao knjigu?
Jesam, izvini. Mora da sam je negde ispustio.
Vratiću je gde je bila i onda idemo. Evo je. - Ne otvaraj je!
Ne!
Grozni Sneško Belić
Šta se dešava? - Ne pravite buku.
Tata će me ubiti!
Čekaj, Zek! Zek!
Čekaj, Hana! Hana!
Stani!
Reci mi šta se dešava? - Ne mogu, moram da idem!
Zek, stani, slušaj me!
Stani, stani! - Šta to radiš?
Stani! - Pusti me. - Slušaj me pažljivo!
To je Grozni Sneško Belić. Nije dobio nadimak tek slučajno.
A upravo je ispuzao iz knjige! Ne dešava se tek tako, Zek!
Idem po Hanu.
Pročitao sam šta je radio u Pasadeni. Nije to šala, čoveče!
Ušla je tamo. - Da i nije jedina.
Ortak, treba da zovemo pajkane. - Da li si video kakvi su ovde policajci?
U pravu si.
Jesi li video brazde na zidu?
Da. - Samo da se uverim.
Da li si ti to vrištao? - Nemoj da me diraš.
Ovamo.
Šta će da radi, čitaće priču?
Hana, šta se dešava? Kako je izašao iz knjige?!
Ovde je. - Treba nam oružje!
Šališ se? Treba nam tenk!
Čekaj, napravljen je od snega!
Bacač plamena! - Bacač plamena. - Tišina.
Ne može da se ubije.
Bombona?
Pazite!
Hajdemo, ima čime da se zanima.
Hajde, idemo! - Šta radiš? Diži se. - Prestani!
Ne razumete, moramo da ga vratimo u knjigu.
Pusti knjigu! - Nisam dovoljno blizu!
Šta radiš? Samo otvori tu knjigu! - Sačekaj.
Otvori knjigu. - Ne još. - Hana! - Sada!
Knjiga! - Šta to radiš?! - Hana!
Ne daj mu knjigu!
Jesi li dobro? - Da. - Ljudi, idemo!
Hajde! - Ovamo!
Odlična ideja! Kreni!
Loša ideja! Silazi odatle!
Trčite! Brzo! Ovamo! Ljudi, ovamo!
Hajde, ljudi! Požurite!
To!
Svi u kola, odmah!
Šta ćete da nam radite? - Tišina!
Zar ne smem da pitam? - Umukni! - Tata, samo žele da pomognu.
Rekao sam ti da se držiš dalje od nas jer će se nešto loše dogoditi.
Ali to je problem kod mladih, neće da slušaju!
Morali ste da izaberete "Groznog Sneškog Belića iz Pasadene".
Zar nisi mogao da izabereš "Malu prodavnicu hračaka"?
To ste vi, zar ne?
Vi ste R.L. Stine.
Koji R.L? Ne znam ko je to. - Ma nemojte.
Tako je svejedno, jer su mu knjige loše.
Šta to radiš? - Ne mogu da se odlučim koju više mrzim,
"Čudovište krvi" ili "Gnjecavi crvi". Vrlo zbunjujuće.
Može se predvideti kraj na kilometar. Znaš ono,
"Prestani da pokušavaš da budeš Stiven King, čoveče!"
Da ti kažem ja nešto o Stiv Kingu.
Stiv King bi voleo da piše kao ja!
Ja sam prodao daleko više knjiga od njega
a niko ne priča o tome! - Ok. - Mnogo više knjiga!
Tata. Lice ti je opet pocrvenelo.
Ne mogu da verujem. Čekaj, vi ste R.L. Stine?
To ste vi? Ozbiljno?
Smem li na brzinu da vas slikam? - Ne. - Dajte, molim vas!
Rekao sam da ne može. - To je kao Da. - Rekao sam NE!
Makni to odavde!
Izvinjavam se, to je samo jedna slika za Instagram.
Stvarno? Da je vidim. - Izvolite. - Hvala.
Šta će sada biti? - Odeš kući, obučeš pižame i malo odspavaš.
Ujutru će ti sve ličiti na jedan loš san.
Tata, čekaj! - Nemamo vremena. Počni da se pakuješ, selimo se.
Pa, šta ćemo sada da radimo?
Zek? Ortak!
Ja ne želim da idem. Sviđa mi se ovde.
Hana, treba da shvatiš. - Ne treba!
Zašto ne možemo da živimo kao normalna porodica?
Jer mi nismo obična porodica! Uzmi svoje stvari. - Završila sam s tim!
Tinejdžeri!
Mogao sam da vas ubijem!
Užasno bacanje.
Šta tražite ovde! Idite kućama! - Nećemo dok ne objasnite šta se dešava.
Ne, ne, ne mogu da objasnim. - Umalo da nas pojede Sneško Belić
što ne bi trebalo da bude moguće. Zato, probajte. - Dobro de...
Odakle da počnem? Kao mlađi, patio sam od užasnih alergija
zbog čega sam morao da ostajem kod kuće.
Deca su bacala kamenje na moj prozor, nazivala su me raznim imenima.
Zato sam sebi stvorio sopstvene prijatelje. Čudovišta, demone,
zloduhe, da terorišu moj komšiluk i decu koja su me šikanirala!
Sve mi je postalo vrlo stvarno.
Onda su jednog dana, zaista,
postali stvarni.
Moja čudovišta su bukvalno iskočila sa stranica knjiga.
Dok god su knjige zaključane, mi smo bezbedni. Ali kada se otvore...
Pa, upravo ste videli šta se dešava.
Ja sam alergičan na grinje.
Šta hoćeš da kažeš?
Samo hoću da kažem da sam i ja alergičan, da vas razumem.
Zašto razgovaram sa tobom? Hana, idemo!
Hana! - Izvini.
Idemo.
Hana, ti uzmi od A do M, a ja ću od M do Z.
I drži mesožderku podalje od knjige sa vanzemaljcima!
O, ne! Ne on! - Zdravo, tata.
Koliko je vremena prošlo? Čini se beskonačno.
Ko su ti novi prijatelji? - Nismo prijatelji. - Jedva se poznajemo!
Slappy, lepo te je opet videti. - Da li sam ti nedostajao?
Naravno da si mi nedostajao.
Dakle, šta imaš u planu prijatelju? Mora da imaš nešto zabavno za mene.
Terorisanje stanovnika? Uništavanje grada?
Hajde da se zabavljamo! - Pogodio si, Slappy. Nameravam da uništim Medison.
A to ne bih mogao bez tebe. - Čoveče, tako treba.
Od ovog dobijam, kako se ono kaže...
Košmar?
Bože, kako je jeziv! - Da vrlo si smešan.
Vrlo pametna lutka. - Koga ti to zoveš "lutka"?
Glupane!
Pokušavaš da me vratiš unutra? - Ne, ne, nikako! Ne budi blesav!
Znam kada me lažeš, tata!
Učinio si da Slappy bude vrlo nesrećan.
Neće se on više vraćati na policu, nikada više. - Slappy! Ne, čekaj!
Mislim da je vreme da ja preuzmem komandu u ovoj vezi.
Večeras će ti biti najbolje napisana priča.
Sva tvoja deca će doći da se igraju.
Hvala bogu da je otišao. - Bože, nestao je!
I odneo je sve knjige!
Osveta baštenskih patuljaka
Čoveče, ovo je stvarno uzbudljiva knjiga!
Čestitam, upravo si oslobodio demona. Lutka sa kompleksom trbuhozborca.
Samo da se zna, ja sam otvorio samo jednu knjigu i to greškom!
Mora da je Sneško Belić oborio knjigu sa Slappyem.
Još uvek tebe krivim, ne dopadaš mi se mladiću!
Zaključano je spolja.
Kroz kuhinjska vrata. Krenite!
Šta je to? - Ne znam.
Možda su prijateljski?
Nisu prijateljski nastrojeni. Definitivno.
Zgrabio me je za lice! Definitivno nisu prijateljski!
Tata!
Držite se, ja ću vas spasiti!
Jako se izvinjavam, da li ste dobro?
Izvini.
Pomozite mi!
Ne! Ne tamo! - Sagni se dole!
Dole!
Pomozi mi, hajde! - Ok.
Brzo!
Zatvori, zatvori! - Da li su to svi?
Odvežite me. - Zamišljao sam totalno drugačije veče.
"Dođi kod mene kući, biće cura. Ja ću ti biti partner."
Ne, ne, ne!
Moramo da se sklonimo odavde. Idemo kroz podrum. - Zaključan je.
Ja sam već tamo bio!
To je povreda poseda!
Pazite na zamke za medvede!
Zašto moraju da budu zamke za medvede! - Hajde, požuri! Trči!
Brzo! Hajde, hajde!
Zaključaj ih!
Zašto niste pisali priče o duzi i jednorozima?!
Jer se to ne prodaje u 400 miliona primeraka. - Na domaćem tržištu?
Ne, širom sveta. Ali još uvek impresivno. Daj, ćuti!
Šta je to?
Spaljuje knjige. - Zašto? - Da se čudovišta ne mogu vratiti nazad.
To je osveta Slappyja.
"Osveta Slappyja"? Zvuči kao dobar naslov.
Izvini ortak, ja bih da usporim, ali ne mogu da dohvatim papučicu!
Pogledajte moj novi bestseler! Srodićete se sa njim.
Nestanak struje biće najmanji problem za ovaj grad!
Ja vozim kao ludak!
U gradu je invazija. Komunikacije su u prekidu,
govorimo o masovnom haosu i niko ne zna kako da ga zaustavi!
Šta kažeš? - Ne znam, nisam sigurna.
To je iz filma "Mehur ubica".
Iz originalnog filma sa Stivom Mekvinom.
Ne mogu da verujem da nisi čula za taj film.
Dođi kod mene kući, imam ga na disku i...
Opet je nestalo struje.
Cela noć će biti ovakva.
Bar će se uskoro uključiti svetla za hitne slučajeve.
Neko je ovde zaboravio lutku.
Koga ti nazivaš lutak? - To govori! Šta je ta stvar?
Dolazim u miru, nenaoružan. Samo želim da vam pročitam priču za laku noć.
Gospodine, umuknite. - Dobro, ali to me neće zaustaviti.
Podignite ruke da mogu da ih vidim. - Pozornici, oslobođeni ste svojih dužnosti.
Sada, zamrznite se!
Zdravo medeni, mora da si se izgubio.
Nemaš ogrlicu. Hajde da ti dam vode,
a onda ćemo prošetati po komšiluku da ti nađemo vlasnika.
Da li je neki zgodan? Samac?
Da li razmišlja da napusti ženu i treba mu pomoć?
Pokušaj da ne prospeš.
Ne budi nespretna, Lorejn. Mora da je vrlo žedan.
Svi u gradu su zamrznuti.
O moj Bože! Tata, šta ti se desi...!
Stani...Hvala Bogu.
Lažni alarm ljudi, to mi nije tata.
Šta ćemo da radimo? - Bez tih rukopisa ne mogu ništa da uradim.
Ako ste uspeli da oslobodite čudovišta iz knjige
možda postoji način da ih vratite nazad u knjigu. - Da, zašto da ne?
Imaš li pojma koliko bih priča morao da napišem
da bih pohvatao svako čudovište koje sam izmislio.
Već imam tendinitis u obe ruke. - Slušaj ga, to je dobra ideja.
Samo jedna. Jedna priča koja će objediniti sva čudovišta.
Prosto. Jedna priča sa svim čudovištima koje sam ikada izmislio!
Fenomenalno! Stvarno dobra ideja. On je tebi dobra prilika?
Imate li neku bolju ideju?
Mnogo bolju ideju.
Ne, trenutno je nemam. - Hajde da vam nađemo kompjuter
da odmah počnete sa pisanjem...
Ovde ima prodavnica kompjutera, samo treba da provalimo u nju.
Ne, ne, ne!
Treba bi moja pisaća mašina. - Šta?
Sve priče su nastale na toj Smith Corona. Nije samo do mene!
Ta pisaća mašina je...posebna!
Ima sopstvenu dušu.
Ako budem pisao na nečem drugom, neće uspeti.
Gde je ta pisaća mašina? - Ne brini.
Negde na sigurnom.
Hajde, hajde...
Daj mi samo jednu crticu.
Do malopre je radilo.
Mozak!
Izvinite, nisam hteo da vas uplašim.
Mislim jesam hteo da vas uplašim, ali da bude veselo.
Pa, da li je sve u redu?
Izvinjavam se, moram da nazovem sina, a nema signala.
Da, niko nema signal. Baš čudno.
Ne znam šta nije u redu sa telefonom. Nema signala.
Slappy je oborio toranj za komunikaciju. Tako bih ja uradio.
Odseca nas od svih. Izoluje.
Šta je to bilo?
To je Nevidljivi dečak. On je katastrofa!
Zaustavite kola! - Zatvorite prozor! Uhvatio ga je za kravatu!
Držite se!
To nije bilo lepo! - Da li si dobro?
Da.
Pazite!
Da li si dobro? Da li su svi dobro?
Ovo je iskrslo niotkuda.
Ne sećam se da sam pisao o džinovskoj bogomoljki!
Ah, sada se sećam. - Vadite nas odavde!
Šta to radite? - Ne mogu da vozim ako ne vidim! - Samo krenite!
O, Bože! - Pazite! - Levo!
Nemojte voziti samo pravo! - Stiže nas. Desno!
Hoće li neko drugi da vozi, odmah ću da mu dam!
Zašto ste morali da stvorite nešto tako zlo? - Imam taj dar.
Ne, moja kola!
Nisam ga mnogo ni koristio.
Koliko ima do srednje škole? - Nedaleko je.
Proći ćemo kroz groblje. - Kroz groblje?
Opusti se. Škola je odmah sa druge strane, iza šume. - Odakle to znaš?
Ponekad me uhvati ludačko raspoloženje i krenem u istraživanje.
Kada? - Noću kada odeš na spavanje. - Kažnjena si!
Nije fer! - Ne, u redu je. Ljudi, oboje ste u pravu ali svađajte se u hodu.
Šunja se noću napolju sa nepoznatim momcima! - Neverovatno.
Ućuti!
Imate li da mi date dolar? - Ne, zašto? - Žedan sam.
Samo uzmi, siguran sam da će shvatiti. - Stvarno?
Limunada, grožđe ili jagoda? - Zaboga momče! Evo ti narandža!
Ne znam ovde je čak i gore nego u Njujorku.
Šta? - Posekao si se.
Da li je loše? - Da, vrlo loše.
Da li mi lice ubrljano? - Da, prilično.
Izgledaš potpuno isto.
Da li si čula to?
Šta to radite? - Vukodlak iz Močvare može da oseti moj miris.
Ne, ne radi. Moram da se sakrijem!
Idemo.
Uradi nešto.
Hajde, hajde!
Hajde! Idemo, idemo!
Prati nas. Hajde!
Tačno je iza nas!
Hajde, idemo!
Vadi me odavde!
Šta to radiš? - Nema vremena!
Samo me izvadi odavde! - Ne, nema vremena!
Kažem da me izva... A ne, ne, idi dalje! Iza nas je!
Idem najbrže što mogu!
Idite vi, mi ćemo vas stići!
Hajde, moramo da idemo. Dižite se, dižite se! - Ovamo!
Hajde, hajde!
Da ga vidim da prođe kroz to.
Idemo, trčite!
Zaključano je. - Ovamo.
Dobro sam.
Još uvek sam dobro. - Ko je to? - Moja tetka Lorejn.
Bože, mislim da sam ubila tog medveda. - To je bio vukodlak.
Molim?! - Tetka Lorejn, otkud ti ovde?
Ovde je moja radnja, nisam znala gde drugde da odem.
Nisam mogla da dobijem tvoju majku, policiju niti bilo koga.
Zdravo. - Zdravo.
Mislim da se nismo propisno upoznali. Ja sam Lorejn.
Zdravo, R.L. Stine. Dugujem vam veliku zahvalnost.
Vaša nepromišljena vožnja spasila nam je živote.
Hvala, nije to ništa. - Tetka Lorejn...
Lorejn, nemamo vremena. Treba da odeš do policijske stanice
i kažeš im da se nađemo u srednjoj školi. - Možeš li to da uradiš? - Mogu.
Hoćeš da razmenimo brojeve telefona? - Sada nije vreme!
Čoveče, ovo je bila loša ideja. Šta je to bilo?
Dobro si? - Da, samo neki koren. Ovde nema ničeg strašnog.
Kako si dobio taj nadimak Čemp? - To nije nadimak.
To ti je pravo ime, da li je neka skraćenica?
Zovem se Šampion.
Pravo ti je ime Šampion!
Izvini.
Moj tata je dobio broznanu medalju na Olimpijskim igrama '92.
Moja mama je bila sprinter i dva puta prvak u debatama.
Zato sam dobio ime Šampion.
Ako se plašiš, držaću te za ruku. - Ma daj, ti si strašljivko.
Stani u redu je, to je samo kip.
U redu je. Dobro?
Samo trenutak, da ti oslobodim jaknu.
Moj junak.
Eto, slobodna si da ideš.
Šta je bilo?
Ništa. - Sigurno?
Da. Potpuno...
Zek!
Trčite! - Zombi! Bežimo!
Približavaju se!
Hajde, idemo!
Idemo, brzo!
Zaglavio sam se.
Pustite mene, spašavajte se! - Dobro, srećno!
Nisam to ozbiljno mislio, Šampione!
Makni mi gomilu ove grozote s lica!
Vuci me, vuci me! Jen, dva, tri, sad!
Ubiću ga. Gde je taj mali imbecil?!
Čekaj nas, kukavice!
Dobro Lorejn, možeš ti to.
Samo reci pajkanima da dođu u školu i da su svi u nevolji.
Možeš ti to.
Ne, pogrešna vrata.
Ima li koga?
Ima li ovde koga?
Poziv sa sve policajce.
Idite do srednje škole. Moj nećak je u nevolji.
On je sa R.L.Stinom, on zna kako da zaustavi sve ovo.
Halo, da li me neko čuje? - Ja mogu da te čujem.
Narednik Slappy, spreman da štiti i usluži.
Bože moj. Pa ti... - Nemoj. - Govoriš!
Nemoj to da kažeš. - Ti si lutka. - Rekla si.
Imaš pravo na ćutanje.
Gde su stavili moju pisaću mašinu? Znam da je ovde.
A možda na drugu stranu. Možda treba da se razdvojimo?
Šta? Ne! Da li ste nekada čitali svoje knjige? Ne smemo da se razdvajamo.
Hajde, na koliko mesta može da bude?
Dodiruješ me. - Samo trenutak.
Hana ne zna, zar ne? - Šta? - Da nije prava.
Ona misli da je prava osoba a ne neko stvorenje iz vaše mašte.
Kako ste mogli da je lažete? - Pokušao sam da je zaštitim!
Šta ste to dobro uradili?
Moj dar je prokletstvo. Ne možeš zamisliti moju samoću dok nije stigla Hana.
Ona je drugačija. Stvorio sam je da misli da je prava osoba.
A za mene, ona je stvarna Zek.
Ne očekujem da ćeš da shvatiš.
Shvatam vas, stvarno.
Bojim se da ću je izgubiti.
Istina je, bojim se da budem sam.
Pretpostaljam da sam prekinuo kontakt sa pravim ljudima kada sam bio kao ti.
Kada mi je tata umro, izolovao sam se od svih.
Možda možemo da počnemo sve ispočetka.
Ako i sutra budemo živi.
Tu ste! Da li ste dobro? Izgledate kao da ste videli duha.
Hajde, našli smo pisaću mašinu.
Draga moja, tako si mi nedostajala.
Počnite da pišete. - Da, ali o čemu da pišem?
Kako šta? Čudovišta gube, a dobri momci na kraju pobeđuju!
Neće raditi ako se ne radi o pravoj priči iz Košmara.
Preokreti, zaokreti i strava!
Da ne pomenem i lični preobražaj junaka.
Idite u salu za fizičko, upozorite sve. Recite im da blokiraju školu.
Gde ti ideš? - Da nađem neko mesto za pisanje. Slappy će doći po mene.
Ističe mi rok. Bukvalno. Krenite sad!
ISIJAVANJE Neverovatno!
Izvinjavam se. Moram da prođem.
Moram da dođem do bine.
Znači ovo je igranka za đake. - Da, obično...
Pleše se i bolje. Shvatićeš već.
Zek! - Mama!
Tako sam se brinula jer nisam mogla da te dobijem kod kuće. Dobro si?
Mama, ovde su svi u opasnosti, moramo da barakidiramo školu.
Nemoj ponovo. - Govori vam istinu. Ja sam Hana, vaša komšinica.
Slušajte me svi!
Slušajte me svi, moram nešto da kažem. - Čemp, siđi dole.
Siđi dole!
Slušajte mog prijatelja Zeka.
Hvala, Čemp.
Ovo će zvučati ludo ali...
Čudovišta su napala Medison.
Ljudi, to je istina! On govori istinu. Ne izmišlja stvari.
Blokirali su sve izlaze iz grada, srušili su toranj za komunikaciju.
Odsečeni smo od ostatka sveta!
Doći će ovamo svakog trenutka.
Moramo da radimo da... - Hej, on je u pravu!
Vidim babarogu i čačka nos!
Ne izmišljam. - Tamo je džinovska buba jede sva kola redom!
To je stara fora, ortak. - Ne, stvarno!
Ovde su!
Ovo je prava dobrodošlica!
Smirite se svi! Znam šta treba da se radi, ali ne mogu sam!
Uzmi ovo i pozovi ostale prijatelje na žurku.
Ona stvorenja napolju su čudovišta R.L.Stina.
On je ovde i može to da popravi. Ali moramo mu dati vremena da napiše.
Ne brinite, on piše veoma brzo.
Noć je bila hladna.
Hladna je bila noć.
Priđite, nemojte se stideti. Ne želite da propustite predstavu.
Ovo su svi izlazi. Nađite šta god možete da blokirate vrata
jer ne smemo da dopustimo da čudovišta uđu unutra.
Hajde ljudi, nemamo mnogo vremena!
Svi moji prijatelji na jednom mestu! Nikada nisam bio toliko srećan.
Ne želim da se ovaj dan završi. I ne mora!
Dok god se ne oslobodimo R.L.Stina!
U napad!
Idemo, neće izdržati!
Idemo!
Dolazimo u miru!
Trebalo bi da pomognemo. - Treba da odemo!
Šta? Gde ideš?
Mi smo - završili.
Molim te, nemoj. Molim te.
Bože, kako si to izveo?
Srebrne plombe. Imao sam kvarne zube.
Od desete godine nisam prao zube godinu dana.
Dlaka vukodlaka.
Spasio mi život, Glupane. - Ja sam u stvari Čemp.
Hteo sam da ti kažem da me ponovo zagrliš, ali može i to!
Nećemo izdržati, previše ih je. - Moramo da nađemo Stine-a.
Idemo.
Sva čudovišta su se okupila.
Strašni vampirski šišmiši, bogomoljka,
čudovišna maska... - Zaboravio si nekoga?
Slappy!
Kako si me našao? - Poznajem te, ja sam te stvorio!
Kako ono ide? Stalno zaboravljam, toliko smo slični.
Slappy?
Slappy? - Ćao.
Svi u srednjoj školi su se pridružili snagama
da poraze Slappija i njegova čudovišta.
Ali Slappy ima druge planove.
Ne!
Tata!
Dobro ste? - Glupa lutka mi je slomila prste.
Skoro sam završio. Ostalo mi je još dve strane.
Zaboravite te dve strane. Napišite jednu reč - Kraj!
Ne radi tako.
Obaveštenje za celu školu: Čudovišta su zauzela školu Medison.
Povucite se uobičajeno kroz ostavu.
Ponavljam: povucite se uobičajeno kroz ostavu.
Smislićemo već nešto. Idemo. - Pratite me!
Idemo!
Hana!
Zatvorite vrata!
Dobro si? - Da, hvala ti. - Krenite sa mnom.
Stani, ona je... - Jeste i nije me briga.
Hajde, idemo! Zatvaraj vrata!
Držite vrata!
Mama! - Dobro si?
Zek, šta da radimo ako prođu? - Ne znam, ne znam!
Slappy želi mene. Mene traži.
Slušajte me, ako uspem da ih odvučem do onih autobusa,
znam da će me slediti, a vi ćete biti na sigurnom.
Idem sa tobom. - Ne, ovo moram da uradim sam.
Celog života bežim od ljudi. Bio sam toliko ljut na sve,
da sam stvorio ova strašna čudovišta!
Držite ta vrata! - Nisam više ljut.
Moja je greška. Nije grad kriv, nisi ni ti.
Mora da postoji neki drugi način!
Hana dušo, vreme je da se suočim sa sopstvenim demonima.
Verujem vam. - Ućuti!
Izvinjavam se, mislio sam - ućuti.
HEMIJSKA LABORATORIJA OPASNOST EKSPLOZIVI
Imam ideju!
Oh, tata, od nas nema bežanja.
Dovedite mi ga!
Da li je uspelo?
Još ne. Hajde, proradi.
Hajde, hajde.
Daj petaka!
Loša idaja. - Izvinite.
Uspelo je! Budi pažljiv, Zek.
Proguraćemo kroz ovo. - Nije sad vreme.
Napravljeno je jedno mesto u parku gde može da se sakrije.
Ne mogu da kucam i hodam. - Onda ga zapamti.
Bilo je jedno mesto da se sakrije...Igračnica. - Igraonica.
To je u stvari bila... Kuća Zabave!
Ljudi, zašto se samo ne sakrijemo ispod onih stolova! Dajte, ljudi!
KUĆA ZABAVE
Prati miris. Vodi me do Stina!
Moj genijalan plan funkcioniše do savršenstva.
Kuća Zabave je zastrašujuća. Ne toliko za Stine koliko za ostale.
Ali ponudila je utočište za pravu strahotu koja vreba napolju!
Još da ne bi hteo! - Pronašao nas je. Brzo, pratite me!
Tata, odlaziš bez pozdrava.
Pokušavaš da se sakriješ od mene?
To je kao da se skrivaš do sebe!
Ja sam ti bio najbolji prijatelj, a ti si mi okrenuo leđa!
Zatvorio si me i zaključao na stranicama knjige!
Ostavio si me da stojim na policama dugi niz godina!
Imao si ključ, a nijednom ga nisi upotrebio.
Ti nisi stvaran, Slappy. Ja sam te stvorio!
Mogu i da te izbrišem!
Ovo čudovište sam čuvao samo za tebe.
Pozdravi se sa mojim prijateljem od želatina! - Bežite!
To je Mehur koji jede sve, ne dozvolite da vas dodirne!
Moramo da se popnemo što više. - Točak!
Zek, idi napred, ja ću da ga zadržim. Ti završi knjigu.
Šta treba da napišem? Kako glasi kraj?
To je priča koja se upravo dešava. Možeš ti to, završi je!
Tata!
Biće on u redu, moram da završim knjigu.
Uopšte nije zabavno, zar ne?
Krećem.
Kako ti se dopada, tata? Svet ti je tu nadohvat ruke,
ali ne možeš da se pomeriš.
U zamci si. Takav je bio osećaj kada si zaključan u tvojim knjigama.
Stani, knjiga! Gde je?
Sva čudovišta su se okupila. Zek je sklopio oči,
a čudovišta su progutana nazad u svet papira i mastila.
Kucaj brže! - Nikada nisam kucao na pisaćoj mašini! - Nastavi dalje.
Dolaze, šta ćemo da radimo? - Završi je Zek!
Jedno po jedno, čudovišta su se vraćala nazad u knjigu.
Da se nikada ne vrate.
Nikada više! Kraj.
Šta će sada biti? - Saznaćemo.
Svi ćemo umreti!
Držite se! Držite se čvrsto!
Gde je ovde pojas za vezivanje!
Hajde.
Dobro sam.
Dobro. Sva čudovišta, samo što nisu stigla.
Sva čudovišta... - Šta čekaš? Otvori knjigu!
Hana, moraš nešto da znaš. - Zek, otvori knjigu. - Ne.
Ne razumeš. Ako otvorim knjigu, to znači... - To znači,
da ću zauvek zaglaviti na polici za knjige.
Znaš? - Koliko puta mogu da napunim 16 godina?
Zek, vreme mi je da krenem dalje.
Otvori knjigu, strašljivko.
Ne!
Onda ću je ja otvoriti! - Hana, nemoj!
Držim te!
Možda ako te budem čvrsto držao... - Moraš da me pustiš.
Slappy nije srećan! - Nije ni Stine!
Glupa lutka!
Vidimo se u tvojim snovima!
Bićeš dobro. Uvek ću biti u tvojoj mašti.
Tamo gde i pripadam. Šteta što nismo imali priliku da plešemo.
Stani...
Hajde, dame i gospodo.
Dobro došli nazad u školu. Dobro došli nazad!
Dajem ti 60 sekundi prednosti.
U redu je, mama. Idemo zajedno.
Vrlo zrelo. - Ti to voliš.
Dobro si? Dišeš? Biće ti sjajno. Sjajno izgledaš i mirišeš.
Zaboga, šta je to? - Celo jutro sam se mazao korijanderom.
Naravno da jesi, moj seksi čoveče. - Idi. - Moram na posao.
Imam nešto za tebe. Evo ti.
Oh, predaleko. Uhvatila sam ga!
Dobar dan.
Ja sam gospodin R.L.Stine vaš novi nastavnik engleskog,
S u B: MajaG72
jer se g.Bojd još uvek oporavlja od povreda koji je izazvao
napad mutiranog insekta.
Prijevod vremenski doradio za HDRip verziju: marko008
Sve ispričane priče mogu se razbiti u tri odvojena dela:
Početak, sredina
i preokret.
Dobar dan g.Stine. - Dobar dan, g. Black.
Ko je to? - Novi profesor glume.
Smem li nešto da vas pitam? - Naravno.
Da li vam nedostaje? - Ne prođe ni dan, da ne pomislim o njoj.
Uvek će biti tu. I tu.
Ovde. I ovde.
Takođe i tamo.
Možda sam napisao još jednu knjigu.
Ti si stvarna? Vratila si se? - Morala sam, duguješ mi ples.
Hajdemo.
OSVETA NEVIDLJIVOG DEČAKA
Mene su zaboravili.
Preuzeto sa www.srle.srki.com