Allerede ved morgengry visste Antonia at dagene hennes var talte.
Hun visste også at hennes siste dag var her.
Hun følte seg ikke dårlig, men i motsetning til de fleste, -
-visste Antonia når nok var nok.
Hun ville kalle til seg dem hun elsket.
Så ville hun lukke øynene og dø.
Bonden Base skulle snekre kisten.
Olga, russerinnen, skulle sveipe henne med mye finfølelse.
Det skulle ikke finnes noe å skamme seg over.
Oldebarnet hennes ville sitte ved sengen hennes, -
- for hun ville vite nøyaktig hvordan Døden-
- ville ta hennes elskede oldemor til seg.
Ja...
Det er på tide å dø.
Hun sto opp for å innlede sin siste dag.
Er det her?
Ja. Her er det.
Det er ikke mye å se på.
Det var det ikke for 20 år siden da jeg dro, heller.
Det har ikke forandret seg.
Det er ikke særlig vakkert, men det er i det minste rolig.
Er du født her?
Like etter krigen kom Antonia hjem for å begrave moren sin.
Men moren var fremdeles i live.
Din verdiløse svulst! Din skamløse tyv!
Bare så du vet at jeg vet!
Tror du at jeg er blind?
At jeg ikke ser at du tar dem i bakgaten bak kirken?
Helt borte. Men like vanskelig som alltid.
Ditt skinnhellige krek! Drittsekk!
Hun har rett. Far var en gris.
Han har vært død i 30 år.
Jeg har kommet hjem nå, mor.
Jeg kom så fort jeg kunne.
Dette er datteren min, Danielle.
Jeg vil ikke se deg mer! Satans avkom!
Falsk og hensynsløs! Drukkenbolt! Din skrudde horebukk!
Ond! Ond og djevelsk var du!
I Faderens, Sønnens og Den Hellige Ånds navn...
Antonia?
Olga!
Antonia...
Ja, mor.
For sent som vanlig.
Akkurat som faren din. Amen.
Hvil i fred, mor.
Men det virker lite sannsynlig.
Det der er Chiel, smeden. Vi var en del sammen før.
Hei, Chieltje!
Så gammel han er blitt.
Der bor Krumfinger. Vi var gode venner.
Jeg lurer på hvordan han klarte seg gjennom krigen.
Det er Den gale madonnaen. Hun blir månegal og hyler.
Da blir Protestanten rasende.
Han står under henne, på flere måter.
Det der er russiske Olgas kafé.
Hun er også barnepike og liksveiper.
Der tisser mennene på lørdagskveldene.
Etterpå stinker det sånn at spikrene bøyer seg.
Og nonnene... De har tydeligvis ikke dødd ut ennå.
Det er selvsagt bare sludder, men det hører til.
Ser man det... Det svarte fåret er tilbake.
Godt observert. Er du både full og blind for tiden?
Like ondskapsfull og stygg som før, -
-men du har fått en veldreid jente.
Se på sønnene mine, fullblodshingster begge to. Klar til ekteskap.
Klar for avl. Det hadde vel vært noe for jenta di?
Olga? En genever, takk.
Jeg har en datter å tilby også.
Hun er riktignok tilbakestående, men sterk som en drektig sugge.
Og brudekisten har vært full lenge.
Deedee! Kom hit!
Er du døv, unge? Kom inn, sa jeg.
Kom, så de får se på deg. Kom nå.
Et solid stykke. Her skal dere få se.
Er det noen som vil ha?
Hallo der! Hvor har dere tenkt dere?
Drikk opp ølet og lukk den skitne kjeften din.
Antonia og Danielle vendte tilbake til Antonias røtter.
De slo seg ned i det rosa huset.
De levde sitt eget liv, og landsbyboerne fant seg i det-
- som man aksepterer dårlig avling, vanskapte barn-
- og det selvsagte om enn urimelige, i Guds allesteds nærvær.
Det var én som var glad for at Antonia hadde kommet tilbake.
Krumfinger gikk aldri utenfor døren, -
- så Antonia tok med seg datteren og hilste på ham.
Husker du hvordan vi pleide å spasere i skogen?
Den skogen fikk se en hel del, den.
- Hvordan har din kone det? - Bra. Bare bra.
Kom igjen, din idiot.
Kom tilbake! Din utakknemlige hund!
Ditt elendige svin! Kom tilbake!
Riktignok tenkte Leppen langsommere enn andre, -
- men da han valgte Antonia, gikk det raskt.
Bonden Base hadde bare bodd i landsbyen i 20 år, -
- det vanskeliggjorde forholdet til andre bønder, men ikke til Antonia.
Nå skal vel kirken bli full.
Tilbakestående Deedee bodde på en stor gård med foreldre og to brødre.
Fordi mennene ropte og skrek, merktes det ikke at kvinnene tidde.
Hvor i helvete er søndagsskoene mine?
Har du sett skoene mine?
Hun var en omfangsrik kvinne, Coba.
Hun var full på hjemmebrent allerede før messen.
Så tok hun gjødselkjerra og trengte seg fram mellom kirkegjengerne.
Her ligger Bertje. Faren var i tekstilbransjen.
Krumfinger, Bertje og jeg var venner.
Han var motstandsmann og gjemte jøder på loftet.
Noen anga ham og de ble skutt alle sammen.
Og hvem våget ikke å gi ham den siste olje?
Hallo?
Er det noen hjemme?
Jeg...
Jeg vil gjerne prate med deg.
Om hva da?
Om oss...
Om ekteskap... Jeg tenkte...
Du er enke og kona mi er død.
Du er en vakker kvinne...
Sønnene mine trenger en mor.
Jeg trenger ikke sønnene dine.
Ikke?
Nei.
- Trenger du ingen mann? - Hvorfor det?
Du får gjerne komme og hjelpe oss med sånt vi ikke klarer selv.
Det hadde vært fint om vi kunne få litt hjelp.
Hva får jeg til gjengjeld?
En kopp kaffe, ferske egg, grønnsaker.
Alt det har jeg selv.
Greit. Jeg skal tenke på det.
Oppfør dere pent, gutter.
Pass deg.
Base kom regelmessig og Antonia ga ham vennskapet sitt, -
-men ikke mer enn det for øyeblikket.
- Jeg vil gjerne låne sagen. - Jeg skal hente den.
Det kan jeg gjøre.
Helvete!
Ta dem!
Pitte! Pitte!
Lille venn...
Jeg skal bake en kake til deg...
Sånn ja...
Så skal du få bade...
Og i morgen skal du få nye briller.
Landsbyen visste selvsagt alt.
Men de tidde som graven som Pitte nesten hadde havnet i.
Da sårene var leget, forsvant Pitte, ingen visste hvor.
"Krake søker make," sa Antonia.
Deedee og Leppen fant hverandre.
- Har Krumfinger sett den? - Han bryr seg bare om bøker.
Den er ikke god. Det er så mye jeg ikke kan.
Så Danielle begynte på kunstskole. Hun var lykkelig.
Dager ble til uker, og ukene ble til år.
Antonia sådde og Danielle malte, jordene ble grønne og gule.
Klare? Dra.
Mamma?
Mamma!
Jeg vil ha barn.
Hvordan kom du på slike tanker?
Barn?
Hva med en mann? Burde du ikke ha en mann også?
Nei. Det tror jeg ikke.
Det blir bare til bry om vi tar noen fra landsbyen.
Bøndene får bare sønner-
- og de ser ikke lenger enn til nærmeste kurumpe.
Pust dypt inn.
Gjennom nesen! Om et par måneder drar vi til byen-
- og der finner vi en far til barnet ditt.
Hva er dette?
Det virker som et hjem for falne kvinner.
Vil de noensinne kunne reise seg? Vi går.
Kom inn. Kom og sett dere.
Kom og sett dere.
For min egen del kan jeg ikke tenke meg noe bedre enn å være gravid.
Dette er mitt andre og, tro meg:
Det er ikke paringsakten som er viktig, og ikke barnet.
Det er selve det å bære det fram og føde det. Fantastisk.
Vi er ute etter-
- en mann. - En mann? Hvem er ikke det?
En mann som kan-
- befrukte meg. Det er et barn jeg vil ha, ikke en mann.
Han trenger ikke vite noe.
Som man sier: Det man ikke vet, har man ikke vondt av.
Jeg stiller opp.
Voilà.
Fin motorsykkel.
Hva forsørger han seg på, tro?
- Har han gode gener? - Vi er i slekt.
Én gang til.
- Så du stjerner? - Nei. Skal man det?
- Det pleier å hjelpe... - Det går nok uten også.
- Jeg er skrubbsulten. - Det er et godt tegn.
Vi er en fruktbar slekt.
Takk. Og nøl ikke om du skulle behøve min hjelp.
- Kom! - Dette blir bra.
Han dugde vel selv og med om han ikke var ekte.
En slags korrupsjon som infiserer oss alle.
Mot dette advarer Peter oss, den klippe som Kirken er grunnlagt på:
For dem som lar seg styre av kjødelige begjær-
-og som forakter øvrigheten.
Jødenes rike gikk under på grunn av den fordømte Isebel og en datter.
Enda større skam er det at disse skapningene-
- er kvinner. De som burde være et forbilde-
-i underdanighet og lydighet-
- og lære døtrene sine å leve i kyskhet.
Måtte de omvende seg, -
- så de unngår å kastes i det brennende Gehenna på dommens dag!
Base forsto at det bare fantes én løsning: utpressing.
Jesus, Maria, Josef...
Og Jesus sa til dem:
"Den som er uten synd, han kaste den første stein."
Og akkurat som de måtte gjøre, skal vi ransake samvittigheten vår-
- før vi setter oss til doms over andre.
La oss også minnes at frelsen kom til verden gjennom en kvinne!
Til henne ber ingen forgjeves om hjelp og beskyttelse.
La oss minnes teksten på en av våre kvinnelige helgendager:
Hun åpner munnen sin med visdom.
På tungen hennes ligger vennlige formaninger.
Hun er en god husmor-
-og spiser ikke ledigangens brød.
Danielle fødte en datter og ga henne navnet Thérèse.
Årene gikk.
Da Antonia og Danielle besøkte Krumfinger, ble Thérèse med.
Hun virket som hun forsto ham bedre enn hva Danielle hadde gjort.
Hvis vi nå tenker oss en annen tidsskala, -
- sånn at 80 år ville ta slutt på 29 dager-
-eller vare i 80000 år.
- Tiden... - Hvorden er det? kaper vi tiden?
Vi har funnet opp tiden.
Maurene har kanskje sin egen tid...
- Og gresshoppene... - Og biene...
- Og sommerfuglenes tid. - Og trærnes tid.
- Og stjernenes tid. - Og månens tid.
- Du lukter vondt, Finger. - Ja...
Det er lukten av tiden som går.
Finger og Thérèse tok hverandre inn sine hjerter.
Deres kirkers dogmer sto i veien for deres kjærlighet.
Protestanten hadde lenger vei til Madonna, enn hun hadde til månen.
Kapellanen frasa seg embetet sitt.
Livsgleden hans var stikk i strid med kirkens glede over døden.
Jeg er fri! Jeg er fri!
Deedee?!
For en stund siden ba du om hånden min.
Den kan du ikke få, men resten får du.
Etter mange års avholdenhet føler jeg lyst igjen.
Skal vi si én gang i uken?
Litt oftere, kanskje? I alle fall iblant?
Hvis behovet oppstår...
Hvis behovet oppstår, skal vi absolutt overveie det.
Og ikke hjemme hos noen av oss. I vår alder skal vi være for oss selv.
Årstidene kom og kom igjen. Tiden fortplantet seg-
- uten å gi liv til noe annet enn seg selv.
Letta!
Er det så langt igjen? Hvor mange har det blitt?
Jeg har ingen steder å dra.
For framtidens barn gjør jeg hva jeg kan. Kom inn!
Simon, min eldste. Luen!
Og dette er Arletta.
Er det...
- Det er Thérèse. Datteren min. - Så søt hun er...
- Er jeg ikke blitt stor? - Pappa opp i dagen.
- Hvordan har pappa det? - Bra. Han har giftet seg.
Med en stygg og klok kvinne som har et hjerte av gull-
- og et bryggeri. Han er veldig lykkelig.
- Hvem er det? - Det er kapellanen.
- Han har frasagt seg embetet. - Jaså...
- Gud velsigne deg. - Det får man håpe...
Presten gjorde henne med barn hvert år-
- og de levde lykkelige alle sine dager.
- Når lærte du deg å telle? - Da jeg var tre.
- Hvem har lært deg det? - Jeg har lært meg det selv.
Og Krumfinger har hjulpet meg.
Hvor mye er 147 ganger 48?
7056, så klart.
Kvadratroten av det blir 84.
Og kvadratet av det er 49787136.
Det er kjedelig å måtte si det, men datteren din er ikke normal.
- Jeg er et vidunderbarn. - Ja, jeg er redd for det.
Dette er Lara Anderson, Thérèses lærerinne.
Hun har en hel førsteklasse, selvsagt, med 30 barn.
- Det er en vanskelig oppgave. - Veldig.
Thérèse ligger langt foran de andre og trenger mye oppmerksomhet.
Det jeg foreslår, er at dere i familien-
- tar ansvaret for at hun får ekstraundervisning.
Dessuten skal jeg tilpasse timene etter hennes behov.
Hvilke fag er du god i?
Alle spekterets farger.
Hun kan snekre også.
Krumfinger kan hjelpe oss. Han vet for mye.
- Filosofi, poesi, religion... - Logikk. Naturvitenskap.
Jeg foreslår to eller tre timer per dag.
Ville det passe for dere?
Ville det passe, tror du?
Til å begynne med.
Når var det hun skulle komme?
Skulle hun ikke komme etter maten? Det er jo nå.
Men hun er kanskje blitt forsinket? Eller så har hun ikke lyst?
- Det var vel i dag hun skulle komme? - Ja.
Drikker hun kaffe eller te?
Hvordan skal jeg vite det? Stå stille eller sett deg.
Stig på.
Hei, Thérèse.
- Hei! - Hei!
Mor Teodora sier at Gud har skapt alt.
Men hun tenker ikke over hvem som har skapt Gud.
Det er tragisk at så mange lar troen råde over intellektet.
Jeg syns jeg ser at religion ofte forårsaker død og ødeleggelse.
Men nå gjaldt det Platon.
Det er fælt at ingenting eksisterer.
Derfor fins det så mye.
Skal jeg fortelle hvordan man spiser artisjokker?
Artisjokker er store, runde, tjukke grønnsaker.
Bladene er kjøttfulle og myke.
Først koker man dem. Så drar man av bladene ett og ett-
-og dypper dem i en vinaigrettesaus.
Så skraper man av det myke kjøttet med tennene til man når hjertet.
- Hjertet? - Ja. Hjertet.
- Hva gjør man med hjertet. - Det nyter man.
Én bit av gangen. Med lukkede øyne. Det er en delikatesse.
- Er hele en delikatesse? - Ja, det er den.
Skal jeg få noen undervisning, eller?
Og så slo kjærligheten ut i full blomst.
Jeg får ikke sove!
Det året døde Madonna av knust hjerte.
Protestanten fulgte henne straks etter. "Vanens makt," sa landsbyen.
DE DELTE IKKE BRØD OG IKKE SENG
BLOTT GRAVEN DELER DE
Dan falt fra skurtreskeren og brakk nakken.
Etter å ha vært forsvunnet i 15 år dukket Pitte opp-
-og krevde sin del av arven.
Hit med pengene...
Ser man det...
Mine damer...
- Hvem er det? - Djevelen.
Thérèse vokste opp med Simon, Lettas eldste sønn.
Han var forelsket i henne og skulle fortsette med det resten av livet.
Simon er forelsket! Simon er forelsket!
Thérèse oppdaget snart at det trengtes mer enn et godt hode.
Musikk og matematikk ga føde til hjerte og hjerne.
Hun konsentrerte seg om de fagene og skulle mestre begge.
Stilen din har, uten tvil, sine gode sider, -
- men det er viktig at du holder deg innenfor de oppsatte rammene.
Jeg hadde uttrykkelig sagt høyst to sider.
Og du skrev fem. Derfor blir du underkjent.
Innen faget vårt er det av ytterste betydning...
"Mesterskap viser seg i evnen til begrensning."
Siden du ikke kan skille mellom kvantitet og kvalitet, -
- tvinges jeg til å trekke slutningen at du er inkompetent.
For sannhetens skyld.
For revolusjonen!
Bånnski!
I disse opplyste dager ble Thérèse voldtatt.
Av Pitte.
Jeg spanderer!
Øl til alle!
Har du noe å feire?
Har du det bra sånn?
Sov godt.
Han er ikke her.
Reis deg!
Ut! Fort!
Stopp!
- Vær nå fornuftig. - Nei!
Beveger du deg, så skyter jeg.
Kunne jeg drepe noen, skulle det være deg.
Men jeg forbanner deg, og min forbannelse skal følge deg livet ut.
Ti!
Hvis du noensinne vender tilbake, skal vreden min rive deg i stykker.
Hatet mitt skal ødelegge deg, dine bein skal knuses, -
- dine tenner kløyves, tungen din fylles av puss.
Kommer du tilbake, skal vannet du drikker, forgifte deg.
Maten du spiser skal råtne i strupen, luften du puste fortære lungene dine.
Forgjeves skal du be om lindring av plagene. Dette er straffen-
-for at du har voldtatt et barn.
Hjelp meg.
Janne ble så eier av gården og trivdes i sin nye rolle.
Landsbyen surret av rykter, men ingen ble utpekt.
Man var glad over den kjære slektningens bortgang.
Partituret mitt skal oppføres.
Er du glad for det?
Ja...
Lille venn..
Verden er et helvete-
- der både plagede sjeler og djevler har sin bolig.
Schopenhauer?
Ordtaket var feil: Tiden leger ikke alle sår.
Men smerten lindres og minnene blekner.
Årene gikk. Thérèse fylte 20 år.
Anta at det singulære kjedekomplekset av den tomme mengden er null.
Med antagelsen 5,8 gir det at n-te homologigruppe er lik-
- n-te relative homologigruppe om vi, som delrom, tar den tomme mengden.
Nå kan vi konstruere en funktor fra...
Fra 2-kategorien av topologiske par til kategorien av kjedekompleks.
Definer funktoren S* som følger:
S* av et ordnet par (X, A) blir det singulære kjedekomplekset-
-av rommet X modulokomplekset av A.
Hun omga seg med en del intellektuelle men var ikke fornøyd.
Det neokapitalistiske samfunnet-
- gjør et sosialistisk alternativ til en ikke-materiell tilpasning.
Hvis et menneske er en krysning av relasjoner, -
- er det dette man i første hånd skal bearbeide.
Alle relasjoner er forstyrret siden systemet umuliggjør sunne relasjoner.
Bare ta forholdet mellom mann og kvinne!
Det er sjanseløst da samfunnet ikke garanterer en større enighet.
Deres babling fornærmet intellektet hennes-
- og det var også dårlig stilt med det fysiske utbyttet.
Hva har jeg gjort?
Thérèse som var vant til å få det beste, fant seg ikke i det.
Simon var ikke intellektuelt jevnbyrdig med Thérèse, -
- men deres vennskap gikk over i kjærlighet og hun var fornøyd.
Vil du gifte deg med meg?
Det fører bare til elendighet om vi gifter oss.
Jeg ville ha for lite tid til deg.
Men vi elsker så fint.
Nettopp derfor.
Greit.
Jeg tror at jeg er gravid.
Gravid?
Ja.
- Å... - Vil du ha det?
- Det er klart hun vil. - Slett ikke.
- Det er klart hun vil. - Det vil du vel ikke?
- Det er klart hun vil. - Slett ikke.
- Hvorfor ikke? - Hvorfor skal hun det?
- Det skal hun ikke. - Jo, det skal hun.
- Ja, ja, ja... - Nei, nei, nei...
Nå?
Dette må jeg tenke nøye over.
Har du ingen medlidenhet med barnet?
Vil du ikke spare det for lidelsen ved å leve?
Skal du med kaldt blodt tvinge et barn inn i livet?
Legg unna Schopenhauer. Dette er viktig.
Hvordan kan man sette flere barn til verden?
Denne fæle verden...
Thérèse og Simons datter fikk navnet Sarah.
En søt jente. Rødhåret selvsagt.
Akkurat som faren. Vi er rødhåret i familien vår.
For en deilig unge...
Thérèse tok ikke til seg barnet på den måten man kunne ha ønsket.
Simon kunne forklare hva det kom av.
Det er leit å måtte si det, men moren din er ikke normal.
Tiden gikk. Årstidene fløt over i hverandre og avløste hverandre-
-i en tidens svimlende dans-
- som for å gjøre slutt på det evige kretsløp med fødsel og død.
- Hipp, hipp.. - Hurra!
- Den er til deg. - Trodde du at vi hadde glemt det?
Det hadde vi ikke.
Nå får du begynne med Sarah, Finger.
Da skal vi lese Nietzsche sammen.
Hvorfor går du aldri ut, Finger?
Det aller beste er å ikke ha blitt født.
Å ikke være. Å være ingenting.
- Det nest beste er... - Hold opp, Finger.
Å dø.
- Mamma! Se! - Ja, vennen.
- Uten hender! - Ja, ja.
Hva skjedde? Har du falt?
- Får jeg se? - Kom her.
Det er jod i skapet der oppe.
Oldemor!
Les hva jeg har skrevet!
- Men Deedee er ikke død ennå. - Så fint! Da kan hun lese det!
Deedee! Jeg har skrevet noe til deg!
Her! Det er til deg!
Til den døde Deedee. Deedee er en vakker, grå due.
Men hun er ikke død. Hadde hun vært det, ville jeg savnet henne.
For etter oldemor og mamma-
-og Lara og mormor-
- er Deedee den fineste i hele byen, i hele provinsen, i hele landet, -
- i hele universet. Det er Deedee, og hun er ikke død.
Så fint...
Nå skal jeg skrive mer.
Sarahs dikt om Døde Deedee virket som det hadde satt fart på Døden, -
- for plutselig døde det veldig mange i landsbyen.
Letta hadde enkelt født tolv barn, men det trettende ble hennes død.
Faen også!
Jeg hadde villet fortsette en stund til.
Presten og de tolv barna flyttet, og han ble sosialarbeider i byen.
Janne fikk et velrettet spark av en lenge mishandlet ku.
Leppen døde i en ulykke med traktoren-
-og Deedee var utrøstelig.
Og enda var ikke tragediene over.
Min kjære, lille Thérèse...
Det er absurd å tro at den endeløse smerten livet gir-
-er tvers igjennom tilfeldig.
Nei. Så vanlig som motgangen er, virker den som en regel.
Hvem sin skyld er det at vi eksisterer?
Neppe solens som har kommet til å gi oss liv.
Det er min egen skyld, for jeg tror ikke på Gud eller livet etter dette.
Ellers hadde jeg kunnet tillate meg å håpe på-
- en himmelsk dessert etter en ufordøyelig hovedrett.
Jeg kan ikke akseptere den utbredte oppfatningen at "alt blir bedre".
Det blir aldri bedre.
Som best, eller som dårligst, blir det bare annerledes.
Jeg vil ikke tenke mer...
Jeg vil framfor alt slippe å tenke.
Sånn ja...
Etter Krumfingers død trakk Thérèse seg unna.
Danielle reagerte med maktesløst sinne på datterens sorg.
Hvor er Krumfinger nå? Hvor tar de veien?
Krumfingers kropp er brent-
-og asken er strødd ut over jorden.
Men...
Ingen dør for evig.
Det blir alltid noe igjen-
-som gir liv til noe nytt.
Så begynner livet uten å vite hvor det kommer fra.
- Og hvorfor det fins. - Hvorfor det?
Tydeligvis vil livet leve.
- Fins det ingen himmel heller? - Den dansen vi danser, er den eneste.
Hvem av oss skal dø først?
Hvis jeg får bestemme, blir det jeg som dør først.
Men jeg hadde ikke tenkt å gjøre det ennå.
Jeg skal fortelle deg det når det tiden er inne.
Men bare slapp av. Jeg kjenner at jeg har mange år igjen.
Det var bra.
Deedee...
Det skal leves, det må bære eller briste.
Tiden vant over tiden.
Det ble ikke født like mange barn som på Lettas tid, -
- men mange nok til at livet kunne gå videre.
Iblant krøp tiden fram, langsomt som en skilpadde.
Iblant stormet den fram som en gribb i jakten på et bytte.
Tiden tok ingen hensyn til død eller liv, -
- til forfall eller vekst, kjærlighet, hat eller sjalusi.
Den gikk forbi alt som er viktig for oss og som gjør at vi glemmer den.
Føler du deg ikke bra?
Jeg skal dø.
Nå?
I dag.
Jeg hadde jo lovet å fortell deg det.
Så fælt.
Det er ikke lett.
Gå og hent de andre.
Lille venn...
Jeg dør ikke før du er tilbake.
Allerede ved morgengry visste Antonia at hennes dager var talte.
Hun visste også at hennes siste dag var her.
Hun ville kalle til seg dem hun elsket.
Så skulle hun lukke øynene og dø.
Base skulle snekre kisten og Olga, russerinnen, skulle sveipe henne-
- med mye finfølelse. Det skulle ikke finnes noe å skamme seg over.
Den gale madonnaen vil at jeg skal komme ut og leke.
Danielle ville spare på gråten, og så la den eksplodere på lerretet.
Datterdatteren Thérèse ville tenke over-
- nøyaktig hvor stort luftvolum Antonias siste åndedrett inneholdt.
Og jeg, Sarah, oldebarnet hennes, -
- ville ikke forlate min elskede oldemor, -
-for jeg ville være med når Døden-
- skilte Antonias sjel fra hennes enestående kropp.
Og når denne lange krøniken har nådd sin slutt, -
-er ingenting fullbyrdet.
Tekst: Bente Eie PrimeText International AB