HA MARADNÉK
26 évesen Ludwig van Beethoven elveszítette a hallását,
mely derékba törte karrierjét, mint sikeres zongoraművész.
Azonban nem engedte, hogy olyan apróság, mint a hallás,
véget vessen pályafutásának, így Ludwig barátomból zeneszerző lett.
Kiderült, hogy az új meló illett hozzá. Mint az a mondás:
"Élet az, ami akkor zajlik, amikor más terved lett volna."
Vegyük az apámat! Mikor az öcsém, Teddy született, otthagyta a bandát,
hogy igazi munkát szerezzen. Aztán beleszeretett a tanításba.
Most neki a pogózás a középiskolai irodalomórát jelenti.
Vagy az anyámat, a lázadót, akinek a hivatása
utazási ügynök részmunkaidőben, és édesanya teljes állásban.
- Manapság csak Teddyvel pogózik. - Csússz odébb, öcsi!
Aztán itt vagyok én. Azt hittem, tudom, merre tartok.
Azt hittem, már mindent elterveztem.
Mint kiderült, még elképzelésem se volt.
- A kávéd, maestro. - Köszönöm. - Én is kérek!
Kizárt, öcsi! Nem adunk cracket olyannak, aki már beállt a speedtől.
Nyugi, koffeinmentest kap!
- Az én koffeinemet ne vonjátok meg! - Az gyermekkel való rossz bánásmód.
Hé, ezt láttad?
AZ ÜSTÖKÖS FELSZÁLLÓ ÁGBA ÉRT Tegnap kaptam róla Google értesítőt.
- Nyár óta most láttuk először. - Tudom.
Atyavilág, tényleg a Bikini előzenekara lesz?
- Igen, a turné ma esti, portlandi állomásán. - Ez óriási!
Igen, tudom. Kész őrület.
Minden, amiről álmodott, úgy tűnik, valóra válik.
- Tudom, nem sűrűn beszéltek. - Anya, hagyjuk ezt, jó?
Csak annyi, ha hiányoztok egymásnak, nincs gond azzal, ha dumáltok.
Jól van, indulás! Ha fuvart akartok, mennünk kell.
Friss híreink a közelgő hóviharról és a tanítás elmaradásáról.
Hangosítsd fel!
Portlandben és Clackamasban hószünetet rendeltek el.
Ma az összes iskola zárva lesz Portland és Clackamas körzetében.
- Ez az! Nincs iskola, gyerekek. - Hát nem szívás?
Soha többé nincs suli!
Most komolyan Alice Coopertől énekeltél?
- Jesszus, fiam! Semmit sem tanítottam? - Építsünk hószörnyet!
Megpróbálhatjuk, de nem hiszem, hogy tapad ez a hó.
- Srácok, ti nélkülem blicceltek? - Nem bliccelés, ha hószünet van.
- Ez nem igazság! - Az élet igazságtalan. - Valóban.
Bár néha muszáj impróznod egy kicsit.
Ilyen köhögéssel jobb otthon maradni, csak terjesztem a bacikat.
Tudják milyen, mikor megismernek valakit,
aki már a saját útját járja? Adam ilyen volt.
Portlanden kívül senki sem hallott a zenekaráról, de ő már volt valaki.
Mindenki tudta, ki ő.
Én? Még nem annyira.
- Ez milyen óra? - Haladó zeneoktatás. - Mit csinál?
- Túlhaladja a képességeit. - Adam, mizu?
Szerintem már mindenki elment.
Ebédeljünk valamit! Kákabélű vagyok.
Ja, és mellesleg, Adam a rocker csávó téged stírölt.
- Adam Wilde látott szerencsétlenkedni? - Inkább kivirulni, és bejött neki.
- Nem is, Kim! - Pedig de, Mia.
- Bejössz neki. - Ne kapd le, Kim!
Nem vagyok amatőr.
Szívesen!
A következő néhány hétben
észrevettem, hogy Adam ott volt, miközben a csellómon gyakoroltam.
Te vagy Mia.
- Igen. - Helyes. Tisztázni akartam. Pletykák terjengtek.
- Adam vagyok. - Tu... vagyis szia!
- Yo-Yo Ma-rajongó? - Valahogy úgy.
Egyébként is, micsoda név ez? Tisztára, mint a gettóarcok, Yo Mama!
Kínai, és ne gúnyold a mestert!
- Istenkáromló. - Sajnálom, az én hibám. Van két jegyem a mester koncertjére.
- Komolyan mondod? - Ja, érdekel?
Most randira hívsz?
Igen. A szüleim kapták ajándékba, és nem tudnak elmenni.
Péntek este lesz. Ha úgy jó, érted megyek.
Mi az? Nem bújhatsz el örökre a próbateremben. Túl késő.
Már megláttalak.
- Sziasztok! Kim vagyok. - Helló!
Oké, később találkozunk.
Szia!
- Atyaég! - Mi van? - Mondtam, hogy bejössz neki.
- Dehogyis! Csak volt egy kérdése a komolyzenéről. - Hát persze!
Jobban jár, ha kedves lesz, máskülönben eltaposom, mint egy férget.
Bakker! Jól van, vágjuk. Szerelmes vagy! Elég volt!
Kétféle lány létezik ebben a világban, Mia. Az, aki bepasizik a gimiben...
És az, aki az egyetemig vár. Sokkal jobb.
Szabadnapot vettem ki. Mit csináljunk ma?
Elmehetnénk a farmra, meglátogathatnánk Henryéket.
Estefelé beugorhatnánk nagyiékhoz egy korai vacsorára. Mia, velünk jössz?
Nem is tudom. Van egy nehezebb része a Beethoven szonátának,
amit nagyon be kell gyakorolnom, és...
Nos, pénteken adták fel a levelet. Juilliard.
A meghallgatás két hónapja volt, de még mindig érzem az ujjaimban.
Oké, ezt rossz nézni.
Ki tudja, hogy ma mikor hozzák a postát? Na, gyere velünk!
Ugyan, kicsim! Nemsokára egyetemre mégy, nem számít, hogy hova kerülsz be.
Hány hószünetet tudunk majd együtt tölteni?
Bűntudatot akartok ébreszteni bennem?
- Választhatod te a zenét. - És megvesztegettek.
Édesem, generációk óta a bűntudat
és a megvesztegetés tartja össze a családokat.
- Ne harcolj ellene! - Jól van.
Bumm!
- Azt hittem, én választhatom a zenét. - Ja, igen. Igaza van, Teddy.
Húzd ki a dugót, kisanyám! Hallgassunk valami klasszikust!
Mit szóltok, ha beteszek valamit a kedvenc ausztriai zeneszerzőnktől,
- Franz Schuberttől? - Ne olyan klasszikust!
- Iggy Pop! Iggy Pop! - Teddy, hallgathatod Iggyt az iPododon.
- De 1978 után semmit. Megértetted, fiatalember? - Igen, uram.
- Én Ludwig van Beethovent választom. - Ki gondolta volna?
Mindig is azon tűnődtem, hogy anya és apa csalódott-e,
hogy még csak nem is hasonlítottam rájuk.
Pedig igyekeztem. Anya elvitt apa összes koncertjére.
Apa együttese a Nasty Bruises volt.
Ciki, tudom. Nagyok voltak a mi városunkban.
És egy ideig mindenki azt hitte, hogy nagyobbak lesznek.
Ez volt számomra az óvoda.
Aztán egy nap másodikban...
Játszani akarok rajta.
A csellók baromi drágák.
Így hát az iskola kölcsönadott egy ütött-kopottat.
A szüleim egy helyi főiskolást fogadtak fel, hogy tanítson engem.
Én pedig éjjel-nappal gyakoroltam. Nem tudtam betelni vele.
Szeretem a lányomat, de mindjárt kivájom a szemeimet.
- Pontosan emiatt nem esek teherbe. - Ámen, kislány.
Imádtam az elrendezését. A struktúráját.
De ami igazán megfogott benne, az az érzés a mellkasomban.
Mintha a szívem együtt vert volna a csellóval.
Anyám!
Délután óta csak ez megy.
- Szóljak neki, hogy éjszakára hagyja abba? - Nem kell.
Ha bemennél, valószínűleg kapnál a vonóval. Én nem kockáztatnám meg.
Kíváncsi vagyok, honnan örökölte.
A srácok két okból játszanak: hogy szexelhessenek, és tomboljanak.
- Leginkább, hogy szexelhessenek. - Valószínű, őt nem ez motiválja.
Nem, épp ez az.
Nem azért csinálja, hogy elérjen valamit. Szívből játszik...
Mi hoztuk össze.
Másnap apa egy ajándékkal tért haza.
A saját csellómmal.
Nem döbbenetes, az élet egyik percről a másikra hogy megváltozhat?
Itt vagyok én, Mia, akinek csak a cselló és Adam jár a fejében,
és még egy levél, ami otthon vár rám,
és egyszer csak...
Hozzatok néhány támasztékot, amivel alátámaszthatjuk az oszlopokat!
- Rögzítenünk kell a gerincét. - Hahó!
- Az eszközeink egyelőre megfelelnek. - Elnézést!
Elnézést, uram! Hahó!
Anya!
Teddy!
Apa!
- A bal láb kicsavarodott. - Igen.
Most akarod intubálni?
- Hozz lélegeztető maszkot! - Nem!
Ébredj fel! Ébredj fel!
Ébredj fel!
Háromra, egy, két, há'!
Vihetjük! Hét pontos a Glasgow kómaskálán.
Szólj Portlandbe, hogy legyenek készenlétben!
Glasgow kóma? Minek kell az orvosi csapat?
Tizenéves nő, életveszélyes állapotban, útban Portland felé.
- Nyolcéves férfi, tudatánál van. - Anya! Apa! Teddy!
Gyerünk, Demetri!
Tarts ki, kicsim! Hamarosan Portlandbe érünk.
- Megvagy? - Nem. - Betámadod a szekrényemet?
A szekrényed ijesztő. Nem is akarok menni.
Csak egy egyszerű fiú, Mia.
Tudom, de ő az első fiú, akivel talán randizni megyek,
és most nem tudom, randevúra öltözzek-e vagy inkább a koncertre...
Vegyél föl valamit, amiben jól érzed magad!
És ha ez az Adam gyerek nem látja, milyen csodás vagy, akkor egy totális...
- Gyíkarc. - Bizony. - Mindjárt elhányom magam.
Inkább előtte, mint a randi közben.
- Biztos te vagy Adam. - Igen. Én vagyok. - Szép a szerkód.
- Bújj be! Én lennék az öregfiú, Denny. - Tudom. Játszott a Nasty Bruisesban.
- Máris lenyűgöztél. - Megvannak a lemezei.
Egyedül csak neked. Szép borravalót kértek, mi? Gyere!
- Itt van Adam! - Ez Mia?
Igen. A mi kis rocksztárunk.
A Nasty Bruises megszállott rajongója volt.
- Jaj, ne! Csak nem háborús történetekkel fáraszt? - Szia!
- Jobb, ha indulunk. - Oké. - Oké, vigyázzatok!
- Úgy hírlik, vad lesz a koncert. - Sziasztok! - Viszlát!
- Nagyon jó fej szüleid vannak. - Tudom.
Komolyan, minden tiszteletem azoké a zenészeké,
akik így állnak ki a színpadra. Eszméletlen volt.
- Azt hittem, unod az elején. - Nem. A mellettem ülő hölgy hortyogott.
Minden percét imádtam.
Rendben, Hall, halljuk a történetedet!
Hogy lehet a szüleidnek, olyan gyerekük, mint te?
- Nyilván rockernek neveltek. - Aha.
- De szerintem elcseréltek a kórházban. - Ez mindent megmagyaráz.
Nem, de komolyan.
Nem tudom. Mindig úgy éreztem magam a családban, mint egy marslakó.
Távolról sem hasonlítok rájuk.
Az anyám kemény csaj, az apám társaságkedvelő,
nekem meg Beethovenre és a gordonkára esett a választásom.
Mikor nyolcéves voltam, láttam a Ramones egyik videoklipjét,
az I Wanna Be Sedatedet. Úgy éreztem, szétrobban a fejem.
Azután meg azt, hogy meg kell tanulnom gitározni.
Úgyhogy a nagybátyám odaadta a régi Fenderjét.
Megmentette az életemet.
Nem a család barátjától kaptad a jegyeket, ugye?
- Kétheti borravalómba került. - Miért?
- Miért pont én? - Szeretem nézni, ahogy gyakorolsz. Teljesen feloldódsz.
Gyönyörű vagy.
A homlokodon megjelenik a világ legédesebb kis ránca, pontosan itt.
Miért érzem azt, hogy fel fogod forgatni az életem?
Egy kis felfordulás még nem ártott senkinek.
- Egy hétre rá, Adam meghívott az egyik fellépésükre. - Liz, Mia. Mia, Liz.
Ki kell cserélnem a fejet az erősítőben. Bent találkozunk.
Oké.
Egy, két, há', négy!
Köszönjük, jó éjszakát!
- Te melyik bandát szereted? - Hát...
- Főleg a klasszikusokat. - Azaz! Én is csípem a klasszikus rockot.
- Hé, Mia! Minden rendben? - Nem találom a hangot a haverjaiddal.
- A szokásos. - Hé, Adam! Afterparti lesz Darrenéknél. Jöttök?
- Ja, benne vagyunk. Jössz? - Nekem takarodót fújtak.
- Takarodót? - Igen. - Hát jó.
Akkor előbb elviszünk.
- Kösz, hogy velünk lógtál az este. - Nem tesz semmit.
- Hé, Adam! Kapd le, azt húzzunk, öregem! - Gyere!
- Rendben vagyunk? Te és én? - Igen, rendben.
- Végre találkoztál Lizzel. - Igen. Sok a közös bennetek.
Régen kavartatok, vagy...
Örülök, hogy ezt felhoztad. Sok közös van bennünk.
Például mindketten a lányokat szeretjük.
Astriddel van együtt.
- Azta! Kapd el, Astrid! - Jó, hogy ezt tisztáztuk.
- Csalódott vagyok, hogy nem tartasz velünk. - Tudom.
Mia, menj! Jó mulatást!
- Anya? - Kat! Menj az ablakból! - Apa? - Bocsi!
A szüleid nem bánják, ha kimaradsz, de te nem akarsz, vagy...
Szerintem összeszedtem valamit.
Persze.
Jó, szólj, ha kilábaltál belőle. Majd összefutunk.
- Hé, Adam! - Anya, menj már be! - Vasárnaponként összeülünk vacsorázni.
- Gyere te is el egyszer! - Köszönöm. Talán benézek.
Tudod, ez több szempontból is alantas volt.
- Most miért? Eljárhatna a srácokkal. Mi is ilyenek voltunk. - Igaz.
- Emeljük ki! - Hátra!
Nincsenek tapintható deformitások.
Gyerünk!
- Mi történt? - Összeesett a tüdő, bordatörés.
- Három biztos. - Horzsolások az arcon és lábon.
Agyzúzódás, teljes terjedelem ismeretlen.
És belső vérzés. A családtagjait most hozzák.
Ultrahangot, röntgent, ÁMP-t, vércsoport- és keresztpróba-vizsgálatot.
- Hozzák a lélegeztetőgépet, kérem! - Háromra! Egy, két, há'.
Elnézést, meg kell néznem a családomat! Kathleen, Dennis és Theodore Hallt?
- Mehet. - Hahó!
- Hé, azt meg akartam nézni! - Lépruptura, mennünk kell!
- Mia Hallt az 1-es műtőbe visszük. - Rendben, toljuk be!
Eltávolítjuk a lépet, drenáljuk a tüdőt,
és megkeressük, mi okozza a vérzést. Jobb, ha elkezd küzdeni.
Küzdeni? Hogyan kezdjek el küzdeni? Árulja el valaki, kérem! Segítsenek!
- Gyerünk, emberek! - A varratok.
- Artériás katéter előkészítve. - Készítsük elő a műtéti területet!
- A fogók előkészítve. - Gyerünk, gyerünk!
- Köszönöm. - A GCS továbbra is magasnak tűnik.
Haldoklom? Erről van szó?
Elárulok egy titkot, kicsim. A sorsod a te kezedben van.
Rajtad áll, élsz-e vagy meghalsz.
Nos, ha egy kis küzdőerő van benned, azt most kapd elő!
Szóljatok le a vérellátóba, hogy kérünk két csomag 0 negatívot! Tartalékba.
Szerintem több fog kelleni.
Nézzük meg, tudjuk-e értesíteni a hozzátartozókat!
- Máris, uram! - Az egyik szülővel épp a 4-es műtőbe tartanak.
Apa?
Csak le kell lohasztanunk a duzzanatot.
Az autóbalesethez képest a fickónak nagy mázlija volt.
Hé, Mia! Nézd, mi kóborolt odakint!
Megtartjuk?
Éhes voltam.
Örülök, hogy bejöttél.
Mert éhes vagy, és sok kajánk van, ami csak rád vár...
Nos, a kaja a kedvencem.
El az útból emberek! Dupla műszakom volt, muszáj ennem.
- Két személy helyett eszem. - Mi újság, Willow?
Isten hozott, Adam! Jó látni téged.
Ha jól kevered a kártyáid, még törzsvendég is lehetsz.
- Jó, anyu. Vettük a lapot. - Kösz. - Ugyan!
Oké, szóval ki az? Bobby Schayer a Bad Religionból.
- Tim Leitch a Fearből. - Tim Leitch a Fearből.
- A dead moonos pasi. - Andrew Loomis. - És a csávó a The Wipersből, Sam Henry.
Ha belegondolunk,
Portland olyan, mint a legendás punkdobosok mennyországa, nem?
Ez egy jó meglátás. Mia, a fiúd ismeri a punk-rock történelmét.
Köszönöm.
Úristen! Jesszus, valami megszúrt!
- Mi csinál ilyet? - Egy méh? - Kicsim, biztos méhecske? - Igen, az.
- Ki kell szednünk a fullánkját. - Szó sem lehet róla!
Hidd el, ez az egyetlen, amit kiscserkészként megtanultam!
Meg is van.
- Dögösebb, mint a csipesz. - Nyugi, asszony! Már bekaptad a legyet.
Többször kéne megtámadniuk a méheknek.
Sajnálom, most kerültünk a legintimebb kapcsolatba az első randink óta.
Nos, ezt minél előbb orvosolnunk kellene.
Szeretem, ha figyelsz rám, Hall.
Adam Wilde: Ne menj ki az erkélyre!
- Adam? - Felmegyek. - Ne! Nem jöhetsz fel.
El kell mondanom valamit. Amúgy is késő. Már mászom.
Bakker!
Jól van.
Schroeder!
Szia!
- Azt hittem, hazamentél. - Eltévedtem.
Tényleg kiscserkészként tanultad ezt a méhes trükköt?
Én találtam ki. Csak ki akartam szívni a tenyeredet a szüleid barátai előtt.
Mit akartál mondani?
Jól éreztem ma magam.
Olyanok voltatok, mint egy igazi család.
Nem hittem, hogy lesz alkalmam ilyen közelről látni egyet. Lenyűgöző.
Na igen. Hidd el, ez nem mindig volt ám így!
Mikor kicsi voltam, a dolgok kaotikusak voltak.
Sokáig fent voltak, úgyhogy én is fent maradtam.
Apa meg hetekig turnézott.
Nem igazán tartottak össze, amíg Teddy meg nem született.
Veled mi a helyzet? Milyenek a szüleid?
Nem mondhatnám, hogy az életem részei.
Őszintén szólva, nem is emlékszem, ettünk-e egy helyiségben egyáltalán.
És ha az öregemet keresnéd, el fog tartani egy darabig.
- Adam. - Semmi baj. Legtöbbször jó egyedül.
Hát épp ez az,
nem vagy egyedül.
Többé már nem.
Várj!
- Lassítsunk, oké? - Nekem jó.
- Van elég hely? - Egy kicsit lejjebb, kérem! - A varrat. - Meg is van.
A műtét már órák óta tart, és még közel sincs vége.
Meg kell találnom a családomat.
Kim? Kim, várj!
- Jöttem, amint tudtam. Mi történt? Mindenki jól van? - Nem tudjuk.
- Nagyi, nagypapi. - Meg kell tudnunk, mi az ördög folyik itt.
- Elnézést, a nevem Estelle Hall! - A fiunk, Denny Hall, a neje, Kathleen
és a két gyerekük autóbalesetet szenvedtek ma reggel.
- Szeretnénk tudni, hogy vannak. - Természetesen. - Mr. és Mrs. Hall?
Liddy vagyok, a szociális munkás. Most kaptam meg az esetet. Sajnálom.
Még nem volt alkalmam egyikük orvosával se beszélni,
de azt tudom, hogy Mia és Dennis még a műtőben vannak.
Valószínűleg az intenzív osztályra fognak kerülni.
Kathleenről még nincs adatunk a rendszerben, de Theodore...
- Teddy? - Igen, Teddy. Tudatánál volt,
amikor behozták. Jelenleg CT-vizsgálaton van.
Helyezzék csak kényelembe magukat! Jövök, amint újat tudok. Rendben?
Köszönjük!
Henry és Willow úton vannak.
Adamet is próbáltam elérni, hagytam neki pár üzenetet, de még semmi.
A világ népessége kétféle emberre osztható.
Vannak olyanok, akik igazi kávét isznak,
és olyanok, akik fűvel-fával feldobott röhejes nevű löttyöket.
Nem szégyellem, hogy imádom a fűszeres-fahéjas, tejhabos kávét.
- Kösz szépen! - Mintha karácsonyt hánytak volna a bögrédbe.
Nekem ízlik. Tehát Adam. Milyen?
Óriási. Őrületes az egész. Nem tudok enni, aludni.
- De... - Először is, utálok a koncertjeire járni.
- Nem jön be a zenéje, vagy... - Nem, azt imádom! Elképesztő dalokat ír, és...
Nem is tudom, amikor lejön a színpadról, kedvem támad megnyalni az arcát.
- Szivi! - De amikor a bandájával lógok, úgy érzem magam...
- Mint egy partra vetett hal? - Mintha a Marsra vetődtem volna.
Ugyan már! Nem a haverjaitól tartasz, hanem tőle.
Idősebb nálad, egy bandában játszik. Rengeteg lány veszi körül.
- Ez ijesztő. Megértem. - Mi van, ha nem jön össze?
- Mellettem leszel, hogy megvigasztalj? - Minden egyes alkalommal.
De ha komolyra fordul, jobb, ha nem válsz olyan csajjá,
aki többes szám első személyben beszél.
- "Imádjuk a telet." - "Nem használunk dezodort."
"Csak a quinoát szeretjük."
Ha valaha is ilyen csaj leszel, kénytelen leszlek lepuffantani.
Ha valaha is ilyen csaj leszek, én fogom a kezedbe adni a pisztolyt.
Anya! Ki a legkeményebb, legdögösebb rockercsaj, akit csak el tudsz képzelni?
- Debbie Harry. - Oké, kösz! - Vagy Patti Smith, vagy Joan Jett.
Lucinda Williams, bár ő inkább country. Kim Gordon.
- Mi ez, társadalomismeret házi? - Nem, Halloweenre kell.
- Ma este megyek Adammel. - Közülük akarsz beöltözni?
Nincs is kedvem menni!
Nyuszómuszó!
- Mi bánt? - Bele akarom vetni magam Adam világába!
Olyan szeretnék lenni, mint a barátai, de mi van, ha nem sikerül?
Ez az egész punk-rocker élj a pillanatnak stílus.
Akkor visszateszed a ruháimat a szekrénybe reggel,
és folytatod az életedet. Kicsim, egy estéről van szó. Igaz?
Tudom, hogy nem a te világod,
de miért nem próbálod ki, milyen érzés a pillanatnak élni?
Érhetnek még meglepetések.
Hé, Adam!
- Ejha, Hall! Ezt ki nem néztem volna belőled. - Te ki vagy?
Beethoven.
- Ludwig! - Gyere, menjünk be!
Mi a dörgés, Adam?
Debbie Harry mindig azt mondta: "Egy feles a buli előtt, mindig segít."
- Fenékig! - Nem kérek. - Oké, ott lesz, ha mégis.
- Hé, Adam! Mi jövünk! - Oké, elő kell készülnöm.
- Nehogy lelépj egy engem utánzó epigonnal. - Majd igyekszem.
- Jó mulatást! - Istenem, Mia!
- Rohadt jól nézel ki. Hol szerezted, Seattle-ben? - Hé! Csontot?
Ez gyenge volt.
- Igazán megadhatnád a telecsontszámod! - Hölgyeim és uraim, az Üstökös!
Boldog Halloweent!
Jössz?!
- Mia, muszáj jönnöd. - Pillanat.
Hé, bocsika! Félre!
- Csá, Adam! Helló, rocker Mia! - Szasztok, srácok! - Sziasztok!
Szóval...
- Tetszem így neked? - Persze hogy tetszel nekem.
Nem így értem.
- Tetszem így neked, amilyen ma este vagyok? - Tudod, mi tetszett?
Tetszett, hogy felvetted a ritmust. Imádtam, hogy táncoltál,
és hogy olyan oldottan viselkedtél a társaságban. Az király volt.
Igen, de jobban szeretsz, tudod, így?
- Minél jobban? - Jobban, mint normálisan!
Tudod, ezzel a hajjal, a sminkkel és a szereléssel.
Mia, magasról teszek a szerelésedre. Hát nem érted?
Ugyanaz vagy ma, mint akit tegnap szerettem,
és akit holnap is szeretni fogok.
Elmehetünk valahová?
Igen.
A mindenit!
- Mi ez a hely? - Egy régi hajóépítő műhely.
Egy nap a bandával ki fogjuk pofozni,
és itt fogunk próbálni meg hangfelvételt készíteni.
- Tökéletes. - Akár csak te.
- Adam. - Igen?
Én még nem...
Képzeld el úgy, mintha együtt zenélnénk!
- Adam, ennek nincs is semmi értelme. - De van.
- Jól van, akkor vedd le a kabátodat! - Rendben.
Jól van.
Szóval, négy húr van.
Ez itt a C-húr,
a G...
D
és az A.
Ha glissandót játszanék, ilyen érzés lenne.
És ha pizzicatót játszanék, az ilyen lenne.
- És ha fortét játszanék... - Azt én is tudom.
Intenzív osztály. Igen.
Hogy vagy, gyönyörűm?
Mondtam nekik, hogy nem hagylak magadra.
Egy percre se veszem le rólad a szemem.
Egy másik beteg a balesetből, Davis nővér.
Apa, hála istennek!
- Uramisten, George! Rendbe fog jönni? - Most frissítjük a kórlapját.
- Az orvosa rövidesen tájékoztatni fogja. - Apa?
Hol van? Hova vitték?
Csak leírom az utasításokat, és aztán a tiéd is.
Mintha átment volna rajta az úthenger.
És ez még a könnyebbik része. Egy ilyen balesetnél, mint ez?
Az anya szörnyethalt. Az apa a műtőasztalon végezte be.
A gyerek arra ébred majd, hogy árva. Már ha magához tér.
Anya!
Apa!
Elkaplak!
Szeretlek!
Teddy.
GYERMEKGYÓGYÁSZAT
1814.
Teddy!
Szia, kisember! Most nézd ezt a szobát!
- Jobb helyed nem is lehetne. - Jól vagy?
Minden rendben. Pihenj csak! Nem megyek sehova.
Szia, nagyi! Most értem ide. Azt mondják, a nehezén már túl van.
Kiírták a kórtermét, így gondoltam, idejövök,
- mielőtt megnézném Katet és Dent... - Ők nem...
Édes istenem!
Elnézést!
Most már csak te maradtál nekem, Teddy.
Történjék bármi, nem hagylak magadra.
Túl fogjuk élni.
Előbb valamit meg kell tennem,
de ígérem, Teddy.
Adam. Hát eljött!
Figyelj ide! Nem hagyhatod, hogy Teddy család nélkül nőjön fel.
Küzdened kell. Meg tudod csinálni. Muszáj lesz.
- Mia! - Elnézést! - Uram! - Mia! - Adam.
Mia! Mia!
Adammel lenni olyan volt, mint repülni tanulni.
Izgalmas volt, és ugyanakkor ijesztő is.
Az a tavasz varázslatos időszak volt.
Adam bandája nagyobb klubokban és fesztiválokon lépett fel
más-más városokban. Mikor végzett, még több helyre hívták őket.
Az ősszel lemezkiadók is szemet vetettek rájuk.
Az emberek rám is felfigyeltek.
Én voltam az első középiskolás, akit felkértek,
hogy fellépjen az egyetem őszi szólóestjén.
És bár Adam sokat volt távol,
amikor a városba jött, minden időnket együtt töltöttük.
- Nem hiszem el, hogy még egy évet kell kibírnom a suliban. - Hamar elmegy.
Még mindig a Lewis & Clarkba akarsz jelentkezni?
Hát persze. Nagyon jó zenei programja van.
Anyagi támogatást kéne szereznem. Egy saroknyira lakhatnánk egymástól.
Vagy akár lerövidíthetnénk a távot, és összeköltözhetnénk.
Komolyan?
Ez nagyon jól hangzik.
Ügyes a kölyök!
- Uram, mondtam, hogy nem mehet be. - Hogyhogy nem mehetek be? Ez baromság!
- Uram, nem mehet be. - Nyugodjon meg szépen!
Sajnálom, csak a közvetlen hozzátartozói látogathatják. Maga családtag?
- Most megfogott. Nem vagyok családtag. - Engedjék már be!
- Hadd ne kelljen hívnom a biztonsági szolgálatot! - Adam!
- A Juilliard? - Csak menj fel az internetre, mint ahogy szoktál,
- és nézd meg, mi kell a bejutáshoz! - Azt mondják, a virtuózok iskolája.
Hogyne, de az ország túlsó végében van.
Nagyon jó zenei programja van a városi egyetemnek is.
Egyébként meg az egész életem ide köt.
- Apu, kérdezhetnék valamit? - Mondd! - Nem bánod, hogy otthagytad a zenekart?
Hogy jutott ez az eszedbe?
Mindig azt mondod, azért léptél ki, hogy jobb apa legyél.
De te nagyon jó apa voltál, akkor is, amikor még zenéltél.
Nem szeretném, ha a mi kedvünkért ilyen áldozatot hoznál.
Kicsim, nem hoztam semmiféle áldozatot.
Az életemnek ez a szakasza lezárult, eljött az idő váltani.
Néha magad hozod meg a döntéseidet, néha meg csak megtörténnek veled.
Van valami értelme annak, amit mondok?
Igen. Eszembe jutott, hogy talán a cselló választott engem.
Na tessék!
JUILLIARD Jelentkezés és meghallgatás
- Szerinted áttelepedne a banda máshova? - Nem, miért?
Nem tudom. Hogy újat lássatok. Esetleg New Yorkot.
El sem tudom képzelni. Portland az otthonunk, érted?
Hogyne.
- El kell mondanom valamit. - Nekem meg hegyeznem a füleimet.
Megveszem az összes lemezt.
Na ne! Az egész vagy három dolcsi? Azért ne szórd a pénzt!
Anya, most komolyan! Ettől csak idegesebb leszek.
- Bocsi. Ne is figyelj rám! - Ja, mintha itt se lennénk.
- Apa, őszintén, milyen volt? - Szerintem fantasztikus volt, Mia.
- Mindegyikről ezt mondtad. - Mert nagyszerű vagy.
- Be kell hívniuk a meghallgatásra. - Igen, de nem érted.
Ez a Juilliard. Ez nem csak egy punklemez,
ahol falra hányod a zenét, és reméled, hogy jól szól.
Sajnálom. Nem úgy értettem.
Ennek semmi értelme. Nem vagyok elég jó.
Szerintem a legutolsó bámulatos volt.
Tényleg?
- Szerintem jobban is megy. - Akkor gyerünk!
- Oké. - Ja, gyerünk!
- Mindig hiányzol, ha elmész. - Pár nap az egész. Lehet, hogy több.
Tudom, hogy oda fogjátok tenni magatokat a City Limitsen.
Biztos nem tudsz jönni? Száz százalék, hogy beleférsz a gitártokomba.
Mennék, de suli van.
- Nem hittem, hogy hallok még csengőt. - Gyerünk, haver, indulnunk kell! - Oké.
- Észre sem veszed, és már itt is vagyok. - Oké.
- Oké. - Mi lesz? Mennünk kell. - Visszahozzuk, rendi?
- Jó szórakozást! - Lépünk.
Mi van Austinnal? Hallottál Adam felől?
Nem. Hívtam, de semmi hír róla.
- Érthető, hisz bevágódott. - Ja, a turné ezzel jár.
Ne vágj ilyen képet! Emlegetett szamár.
- Halló! - Szia, bébi! - Na, most már gazdag és híres vagy?
Még nem. De a Merge Records szerződést ajánlott nekünk.
- Kész őrület. - Ne szívass! Ez remek, Adam!
- Ja, bulit rendeztek a tiszteletünkre. - Hiányzol!
Öreg! Totál eláztattad pezsgővel a mobilomat!
Halló?
"Örömmel értesítjük, hogy bekerült a meghallgatásra."
Állj! Várjatok!
Bocs.
Mia, várj!
- Bocs, nem vettelek észre. - Nem baj. Csak kaját hoztam nektek. - Pazar, kösz.
Készülünk a holnap estére. Hatalmas műsor lesz.
- Az első otthoni koncertünk, mióta szerződtek minket. - Adam.
Igen?
Jelentkeztem a Juilliardra.
- Tessék? - Elképesztő iskola. - Igen, hallottam már a Juilliardról.
- Először csak egy szeszély volt. - New Yorkban van? - Igen.
- Miért nem mondtad el? - Nem akartam, amíg nem volt biztos.
- Jó, de akkor most miért? - Behívtak meghallgatásra.
San Franciscóban lesz.
Ejha!
A mindenit, a Juilliard! Mia, ez...
Így tovább, ez óriási!
Nem fogok bejutni, de az is nagy dolog, hogy bekerültem a meghallgatásra.
A legtöbben nem kerülnek.
Yo-Yo Mama jobb, ha vigyáz a pozíciójára, igaz?
A hazai koncert másabb volt, mint a többi, amin a zenekar fellépett.
Feszesebbek voltak, jobbak és magabiztosabbak, mint valaha.
És Adam úgy nézett ki, mint egy kész rocksztár.
Nagyon jók. Követem őket.
Kösz. Kösz, hogy itt voltatok. Tetszett a műsor? Remek.
Köszi, srácok.
- Szia! - Eszméletlenül jók voltatok.
- Örülök, hogy el tudtál jönni. - Még szép!
- A-bomba. - Csá, öreg! El se hiszem, hogy itt vagy! - Mizu, tesó?
- Feszes volt a hangulat. - Kaphatok egy autogramot? - Hogyne.
Tyű! Oksa.
- Az van rajta, hogy Üstökös. - Azt látom.
Parancsolj, jól néz ki!
Ha unalmadban olvasol, otthon is maradhattál volna.
Csak elvégzem a leckét, és megkeresem azt a mondatot,
amelyiket a bal cickómra fogok tetováltatni.
- Hova készültök? - Az utolsó percben szóltak,
hogy fel kell lépnünk Seattle-ben. Már ma este indulnunk kell.
- Meddig lesztek? - Nem tudom. Egy hét? Tíz nap? Nehéz megmondani.
Igen, de programunk volt. A szülinapi vacsim, emlékszel?
Persze. Basszus, ne haragudj!
- Semmi gond, de szólhattál volna! - Ahogy te a Juilliardról?
És csak hogy tudd, én is csak a ma esti koncert előtt értesültem a turnéról...
Ezért mondtad, hogy örülsz, hogy eljöttem? Ezért vagy mérges rám?
Miért lennék mérges, mert 4 800 kilométerre mész iskolába?
Nem oda megyek, Adam. Ez csak egy meghallgatás.
Amit meg sem osztottál velem, Mia! Amúgy nem is a Juilliardról van szó,
- hanem arról, hogy semmibe veszed a terveinket. Hazug vagy. - Hé!
Cseszd meg, Adam! Nem vettem semmibe őket.
Most én vagyok a hülye, vagy te mondtad, hogy jó lenne egy közös kecó? Ha?
Nem is. Tudod, mit? Jó így.
- Nem izgat. - Mi? Te kergetheted az álmaidat,
de én nem az enyémeket, hacsak engedélyt nem kérek tőled?!
És ölbe tett kézzel üldögéljek,
remélve, hogy pár hetente azért hazajössz?! Ez hol igazságos?
Hazudtál nekem, Mia. Terveink voltak. Egyszer ezt akarod, utána meg azt!
Ebben a szarban nőttem fel, oké? Egyáltalán nem hiányzik.
Még ha a Juilliardra is megyek, meg tudjuk oldani.
- SMS-ezhetünk, Skype-olhatunk... - Skype? Skype-olni?
Jesszus, Mia! Volt egyáltalán távkapcsolatod?
Marhaság! Érted? Mintha egy szellemmel járnál!
De a Skype megold mindent, igaz? Annyira naiv vagy.
- Halvány lila gőzöd sincs a világról. - Nem hiszem el, hogy ezt mondtad.
- Szeretnéd, hogy leírjam neked? - Adam! Bocs, de lépnünk kell,
ha napfelkelte előtt a motelbe akarunk érni!
- Ne! Nem hagyhatsz így itt! - Miért nem mondtad el?!
Talán azért, mert rettegtem, hogy elveszítelek!
Tudod, mit? Tedd a dolgodat! Én is teszem az enyémet.
- Csak hogy tisztázzuk, te készülsz elmenni a furgonnal! - Ja, mindegy.
- Mr. és Mrs. Hall? - Igen?
Mia továbbra is eszméletlen.
A légzésterapeuták elvégeznek néhány vizsgálatot,
- hogy lássák, le lehet-e kapcsolni a lélegeztetőgépről. - Ez jó hír.
Amennyiben képes magától lélegezni.
A kómás betegeknél az első huszonnégy óra kritikus.
- Ha az öntudat jeleit mutatja... - Adam! Sajnálom, nem maradhatok.
A vacsora finom volt, de a kiszolgálás egy kicsit, tudjátok...
- Sajnálom, de ez a helyzet. - Ebbe ne menjünk bele!
- Mikor lesz az ajándékbontás? Mia? - Az jó muri lesz!
- Szeretnéd kibontani őket? - Hogyne.
Azt hittem, Seattle-ben kell lenned.
Ma este nem lesz koncert, gondoltam, visszautazom.
Ez mi?
Egy másolat. A Jolari Hallnak San Franciscóban.
Ahol a Juilliard meghallgatása lesz. Ez a mennyezete. Felragasztottam.
Beható.
Gondoltam, ha minden este látod, nem lesz olyan ijesztő, mire odakerülsz.
Mit akarsz, Adam?
- Mia, sajnálom. Tudom, elszúrtam. - Nem, nem.
Nem tűnhetsz el csak így az életemből,
- majd bukkanhatsz elő, amikor kedved tartja. - Tudom, csak...
a körülöttem levő embereknek szokásuk elhagyni engem,
- és amikor elkezdtél tervezgetni... - Nem fogsz elveszíteni!
Szeretlek, Adam!
De az elmúlt pár nap...
- brutális volt. - Tudom. Tudom, nekem is.
Boldog szülinapot!
- Legalább tudom, hogy te csomagoltad. - Hallgass, és bontsd ki! Rajta!
Egy cselló és egy gitár. Érted a célzást?
Istenem, de utállak!
- Mikor tudtad, hogy jó vagy a zenében? - Passz.
Ugyan már! Melyik volt az a pillanat?
Tulajdonképpen volt egy este.
Amikor először kezdtünk el játszani.
A fellépés előtt, Liz elküldött az italboltba,
hogy hozzak neki egy Red Bullt.
Bementem, és...
egy részeg fazon épp egy üveg Jack Danielst vett.
Rögtön felismertem.
Az öregem volt.
Lefagytam.
Ő meg egyenesen rám nézett, és kisétált.
Fogalma sem volt, ki vagyok.
Basszus, Adam!
Azon az éjszakán úgy játszottam, mint aki kigyulladt.
Nem tudom, hogy jó voltam-e.
Csak azt tudtam, hogy semmi más nem számít.
Mostanáig. Rajtad kívül.
Mikor játszom,
elképzelem magam a cselló belsejében.
- Mintha a házikóm lenne. - Komolyan?
Igazából nem. Csak a pasik miatt csinálom.
- Megfogtalak, nemdebár? - Dehogynem.
Hogyan gyűjtsek erőt, hogy túléljem?
Milyen érzés volna arra ébredni, hogy árva vagyok?
Soha többé nem érezhetném apu palacsintáját.
Soha többé nem állhatnék anyu mellett a mosogatónál csendesen beszélgetve.
De hogy mehetnék el?
A nővér azt mondta, hogy a sorsom az én kezemben van.
Rajtam áll, élek-e vagy meghalok.
És ez ijesztőbb, mint bármi más.
Mia Hall!
Sok sikert!
Kösz, hogy hazahoztál, nagypapi. Mármint, ez...
Köszönöm.
Mia.
Csak azt akarom mondani, hogy megnéztem a próbajátékodat.
A színfalak mögül.
Nem voltam benne biztos, hogy az a cselló élve megússza.
- Tudom. Nem is tudtam, hogy ilyet tudok. - Pedig tudsz.
Bátor voltál. A lelkedet is beleadtad a zenébe.
Mia.
Valami különleges rejlik benned. Apádban is megvolt,
de sosem mondtam neki. Nem csaptam nagy felhajtást a zenéje körül,
nálad nem akarom ugyanezt a hibát elkövetni.
Ha nem vesznek fel a Juilliardra, akkor nincs ki mind a négy kerekük,
mert amit a színpadon csináltál, varázslatos volt.
Kösz, nagypapi.
- Szia! Hát visszajöttél. - Ez nagyon szép szám volt, Adam.
Kezd alakulni.
Hogy ment? Kiütötted őket?
- Megvan a teljes ösztöndíj? - Elég jó voltam.
Mondjuk, mintha szobroknak játszottam volna.
Ugyan, menj már! Lefogadom, hogy nagyon jó voltál. És ha nem...
Valójában...
Adam, jobban játszottam, mint bármikor életemben.
Mintha megszállt volna valami, csak úgy...
ömlött belőlem a zene.
Istenem! Sohasem éreztem még ehhez hasonlót.
Bárcsak láthattam volna!
Jó lett volna.
Tudod, most az egyszer úgy éreztem, hogy képes vagyok rá.
Miért nem hívtál fel rögtön utána, hogy dicsekedj?
Fel kellett volna hívjalak, de...
- Nem szeretnék veszekedni, jó? - Tudom, én sem szeretnék.
Nos, jobban játszottál, mint eddig egész életedben. Meg kellene ünnepelnünk.
Hogyhogy nem írtál rólam egyetlen dalt sem?
Nem tudom. Nem értek a nyálas, giccses, szerelmes dalokhoz.
Ha azt akarod, hogy megénekeljelek, meg kell csalnod, vagy ilyesmi.
- Mit kell tennem egy egész albumért? - Na, ne légy mohó!
Lehet, hogy fel se vesznek.
Vagy száz másik jelentkező volt ott. Akkor nem is kellene döntenem, igaz?
Ha felvesznek az úgyis mindent eldönt, nem igaz?
Mia! Nem akarok az a fajta fiú lenni, aki megakadályoz abban, hogy elmenj.
- Fordított esetben te elengednél. - Ha úgy vesszük, már elengedtelek.
- Valami módon már te is elmentél a magad Juilliardjára. - Tudom.
De én még mindig itt vagyok.
És még mindig őrülten szeretlek.
Én is téged.
Hát itt vagy! Már mindenhol kerestelek.
- Le lett fújva a nagykoncert, mi? - Mintha érdekelne.
- Ne haragudj! - Semmi vész, megértem.
Az első nap, amikor találkoztunk...
Az első nap, mikor elmentem a teremnél, és megláttam játszani, az volt az.
- Istenem, akkora seggfej vagyok! - Nem, Adam. Nem vagy.
Bejutott a Juilliardra?
Nem tudom.
Pénteken küldték ki a leveleket. Szerintem ma kellett volna megkapnia.
Nem veszíthetem el újra.
Menjünk!
És most?
Be kell jutnom hozzá. Mindenképp látnom kell.
Elnézést! Jó estét! Van ez a lány, akinél megindult a szülés
a harmadik emeleti mosdóban. Lent van, és csak morog
meg üvölt, és mindent vér borít! És nagyon egészségtelen,
- most azonnal le kell mennie valakinek! - Oké...
- Most azonnal le kell valakinek mennie! - Francba! - Menj!
Sajnálom, fiatalember, de megmondtam, hogy nem lehet itt.
- Valaki hívja a biztonsági szolgálatot! - Mia Hall?
- Kérlek, érints meg! - Mia. - Kérlek!
- El a kezekkel! - Indulás! - Mit művelnek? Eresszenek!
Nem tehetik ezt vele!
Tudjátok, megpróbáltam szép szóval is.
- Akkor sem tudná, milyen az, ha a hátsójába rúgna. - Fejezd be!
- Willow? - Willow?
- Mégis mi a fene folyik itt? - Be akartak hatolni az intenzívre.
Mert Jabba nővér nem volt hajlandó beengedni Miához.
Személyesen ismerem a gyerekeket. Mi lenne, ha innentől átvenném őket?
Rendben, de maradjanak a váróban!
- Mi a fenét képzeltetek? - Látni akarom Miát.
Most minden eddiginél nagyobb szüksége van rátok.
Mi a baj?
Mi az, Willow?
Willow, miért nem vagy Teddyvel?
Willow.
Nem lehet igaz. Teddy!
Mr. és Mrs. Hall?
- Teddy. - Dr. DeVenne vagyok.
- Teddy! - Nagyon sajnálom. - Hol van?
Vérömleny alakult ki az agyában. Mindent megtettünk, hogy megmentsük.
Ne!
Soha nem léphet tovább a métáról a baseballra.
Soha nem tanul meg vezetni.
- Nem csókol meg egy lányt sem. - Nem kapsz el! - Nem lesz szerelmes.
Istenem!
Azt akarom... Azt akarom...
Istenem, nem akarom... Nem akarom ezt tovább.
Legyen már vége!
- A kórlapot! - Merev a hasfala. Tele van folyadékkal.
Splenectomia volt, agyzúzódás, összeesett tüdő.
- Sietnünk kell. - Esik a vérnyomás és a véroxigén szint.
Jól van, vigyük vissza a műtőbe! Gyorsan, gyerünk!
- El az útból! Húzzák el az ajtót! - Tartsa a liftet! - Félre az útból!
Tudják, hogy jövünk?
Jól van, kisszívem. Csak ennyit tudunk tenni érted, utána már csak rajtad áll.
Uramisten, Mia!
Adam!
Ég veled, Adam!
- Mindjárt idő van. - Elég.
Köszi!
Egs'!
- Kilenc, nyolc, hét, hat... - Hát itt vagy! - Itt bizony!
Öt, négy, három, kettő, egy. Boldog új évet!
"Még ha együtt ütötték is el az időt, az se ment kárba.
Az együtt töltött idő, sohasem időpazarlás."
- Ki mondta ezt? - Egy pasas egy könyvben.
- És miről beszélt? - Egy párról valami filmben. A lényeg...
- Igen, maestro? - A lényeg az, hogy rólunk is mondhatta volna.
Igen, azt hiszem.
- Ígérd meg nekem! - Megígérem. Várj, mit ígérjek meg?
Hogy jövőre is velem töltöd a szilvesztert.
Attól, hogy nem leszünk egy helyen, még együtt leszünk.
Nekem az nem elég. Se a Skype-olás, se az SMS-ezés. Töltsük együtt!
Tudod, hogy ezt nem ígérhetjük egymásnak.
Azt hiszem, mindketten tudjuk, ez hova vezet.
Igazad van.
- A régi dolog... - Rendben. - Finom!
Most miért néztek?
- Mert megigéztél bennünket. - Hé, te! - Elbűvölő.
Most már te vagy Spatulaman.
- Nézd a dobost! - Figyeld, hogy dobol vele!
Add ide a tányérodat! Rendben, készüljetek!
- Szia! Hát befutottál. - Szia! - Boldog új évet!
Ha másnapos vagy, szobafogság.
- Ha nem, akkor megúsztad. - Nem vagyok másnapos.
De attól még, egész este kimaradtál. Ki vele! Milyen volt a buli?
- Jó. - Mi volt Adammel?
Oké, emberek. Költöztessük át a bulit egy másik szobába. Gyerünk!
- Vigyétek a mimózátokat is! - Megnézzük a felvonulást!
Gyere szépen!
- Sajnálom. Istenem, de ciki. - Nem az.
- Te mosogatsz, én törülgetek. - Jól van.
Hagyjuk, hogy ellazítson a meleg víz meg a mosogatószer!
Istenem! Tök kivagyok.
Annyira tökéletes volt ez a másfél év.
Fel sem merült, hogy az élet más irányba vihet bennünket.
Vége van?
Igen.
Azért kellene szakítanod a barátoddal, mert már nem szereted.
Nem azért, mert őrülten szereted.
- De mit tudhatok én, igaz? - Pont ellenkezőleg.
Elég szerencsétlen szerelmesnek lenni a te korodban.
- Különösképp, ha komoly a dolog. - Bár, ha nem zenélnénk mindketten...
Nyugodtan mehetnénk ugyanoda főiskolára, és nem lenne semmi gond.
Ez csak mellébeszélés, Mia. Minden kapcsolat nehéz.
- Ezt mondanom se kell. - Igen, tudom. - Ne a zenét okold!
Igen, de a zene miatt szakítottunk.
- Ez marhaság, Mia. Te is tudod. - Mégis mihez kezdjek?
Csapdába estem két kötélhúzó csapat között.
Elmész a Juilliardra, és a lelket is kijátszod a csellódból.
Vagy nem.
Adammel maradsz, és sok kalandban lesz részetek.
Vagy nem. Lehet, hogy holnap a Föld meteorjaira esik szét.
Vagy nem.
Az élet egy tomboló káosz, és épp ez benne a szép.
Akárhogy is döntesz, én támogatlak. Így vagy úgy, mindenképp nyersz valamit.
És így vagy úgy, mindenképp vesztesz is valamit.
Mit mondhatnék neked? A szerelem egy büdös kis ribanc.
Nagypapi.
Nagypapi, mit tegyek?
Azon gondolkodom,
mit akarna Denny, mit mondjak neked.
Nem semmi édesapa volt, nem igaz?
Rajtam biztos túltett.
Tisztán emlékszem a napra, mikor kilépett a bandából.
Felállt és azt mondta: "Ennyi. Eljött az idő."
El voltam hűlve.
Nem voltam valami nagy barátja a zenéjének,
de tudtam, neki milyen fontos volt.
Így aztán rákérdeztem: "Miért lépsz ki?"
És ő azt felelte: "A gyerekeidért áldozatot hozol."
"A gyerekeidért."
Még a szeme se rebbent közben. Ezért lépett ki a bandából.
- Teddy miatt. - Miattad.
Amikor meghallotta, milyen jól játszol. Az valamit elindított benne.
Az elképesztő tehetséged... Egyszerűen fel sem tudta fogni.
Csupán többet akart nyújtani, úgyhogy...
otthagyta a bandát, eladta a dobszerkóját,
és megvette neked azt a csellót.
Áldozatot hozott.
Áldozatot hozunk azokért, akiket szeretünk.
Itt az enyém, Mia.
Azt szeretném, ha maradnál.
Soha az életben nem akartam még semmit ennyire.
Azt akarom, hogy harcolj azért, hogy velünk maradhass.
De mivel mindenki elment, megértem, ha te esetleg mást gondoltál.
Lehet, hogy túl nehéz felvenned a harcot, úgyhogy...
ha menned kell,
azt is el fogom fogadni.
Elfogadom.
Megértelek.
Köszönöm.
Nagypapi?
Szia!
Annyian eljöttek meglátogatni téged, hogy már elvesztettem a fonalat.
Nagyjából harmincan vannak odakint a te kedvedért.
Néhányan a rokonaid, néhányan nem,
de mindannyian a családod vagyunk.
Még mindig van családod, Mia.
Nézd!
Ez a kedvenc képem rólad, ami valaha készült.
Annyira boldog voltál aznap.
És történjék bármi,
mindig így fogok rád emlékezni.
Nem is gondoltam volna, hogy életem egyik legjobb napja lesz.
A munka ünnepe volt,
kora ősszel, mielőtt kezdtek volna rosszra fordulni a dolgaink Adammel.
Bizonyos tekintetben, hirtelen jött vacsoraötlet volt.
De különleges érzés volt. Csak úgy jöttek az emberek.
A régi barátok apu egykori bandájából, és az újak Adaméből.
Willow és Henry is ott volt a babájukkal.
Apu előcibálta a pincéből a grillsütőt,
és Teddyvel egész nap hamburgerhúst grilleztek.
És mikor kezdett besötétedni,
Henry kitalálta, hogy rakjunk tábortüzet.
Mia!
- Na, nem! Nem adok koncertet. - Ne nekünk. Velünk zenélj!
Mia, ha te nem, majd én. Tudod, milyen a hangja ezer haldokló macskának?
Gyerünk, Hall! Játszol.
Ki nem állhatlak benneteket.
- Jól van, Mia. - Hadd halljuk, Mia!
Mindig is úgy hittem, hogy a cselló magányos hangszer.
Valószínűleg ezért töltött el akkora nyugalommal. Én voltam és a csellóm.
De aznap este körbeültük a tábortüzet,
mindenki együtt dzsemmelt Adammel, és akkor jöttem rá, hogy tévedtem.
A cselló nem magányos hangszer, hanem valami nagyobb része.
Az a helyzet, hogy a szüleimnek mindig megvolt a pillanatuk, és Adamnek is.
Mindig is irigy voltam, mert nekem nem volt meg a sajátom.
Addig az estig a tábortűznél. Az volt az én pillanatom.
Megtaláltam a helyemet.
Átadtam magam a boldogság érzésének.
Amiben soha többé nem lesz részem.
Ez után a darab után.
Adam.
- Mia. - Ne. - Maradj!
Tudom, hogy a hátralevő életed elcseszett lesz a történtek miatt.
Nem vagyok olyan hülye, hogy azt higgyem, visszacsinálhatom.
- Nem tudod. - De elmentem a házatokhoz.
Megint felmásztam az erkélyre, mint egykor régen.
És ezt találtam a levelek között.
Teljesen kikészültem, betörtem és elhoztam a leveledet.
Lehet, hogy a hatóságok a nyomomban vannak.
"Kedves Mia, nagy örömömre szolgál..."
Mia, bejutottál...
a Juilliardra. Megcsináltad, Mia.
Bejutottam.
Ha azt akarod, hogy veled menjek, megteszem.
New Yorkba költözöm veled.
Bármit megteszek érted.
Kérlek, maradj velem!
Te vagy a családom, Mia.
Nem érdekel, hol vagyunk, csak együtt legyünk!
Most már tudom.
Bármit megteszek, ha maradsz.
Nem tehetem. Tudod, hogy nem tehetem.
Még mindig dolgozom rajta, de...
Írtál nekem egy dalt.
* Lélegezz mélyen, tisztán *
* Nem megyek sehová *
* Tudd, hogy itt várok rád *
* Légy erős, s önmagad *
* Nincs félnivalód *
* Nincs félnivalód, én várok *
* Nemsoká találkozunk *
* Hogy szerethet a te szíved *
* Olyat, mint az én szívem? *
* Hogy élhettem nélküled? *
* Hogy lehettem... *
* ilyen vak *
* Feltártad szívemet... *
- Még mindig van családod. - * A szerelmed *
* mindaz, mi nekem kell *
Bármit megteszek, ha maradsz.
Ha menned kell, azt is el fogom fogadni.
* Hogy élhettem nélküled? *
* Hogy lehettem... *
Mia.
Fordította: pinty pintySubs@gmail.com