La vârsta de 26 de ani, Ludwig van Beethoven a surzit,
terminându-şi cariera ca cel mai virtuos pianist.
Determinat să nu lase surzenia să-i afecteze cariera muzicală,
a devenit compozitor.
Şi se pare că asta i se potrivea ca o mănuşă.
E o vorbă din popor...
Viaţa este ceea ce ţi se întâmplă în timp ce eşti ocupat să faci alte planuri.
De exemplu tatăl meu,
când s-a născut frăţiorul meu mai mic, Teddy,
a renunţat la trupă şi s-a angajat.
Dar apoi s-a îndrăgostit de predat.
Acum e profesor de engleză la liceu.
Sau mama, dintr-o rockăriţă
care lucra ca agent de turism a devenit o super mamă cu normă întreagă.
Acum stă doar cu Teddy.
Dă-te mai încolo, băiete.
Şi mai sunt şi eu...
Credeam că ştiu încotro mă îndrept.
Credeam că am totul planificat.
Dar se pare că sunt total pe lângă.
Cafeaua dumneavoastră, maestro.
- Mulţumesc. - Vreau şi eu.
Nici gând, amice.
Cineva care este deja plin de energie nu are nevoie de cofeină.
Stai liniştit, lui îi dăm cafea decofeinizată.
- Atât timp când nu-mi vei da şi mie... - Asta ar însemna abuz asupra copilului.
Ai văzut asta ?
Am aflat ieri de pe google. com.
După două luni de zile, în sfârşit aflăm şi noi ceva despre el.
Ştiu.
Ei vor deschide concertul trupei The Shins ?
Da, când vor cânta în Portalnd în seara asta.
Asta e un lucru mare.
Da, e incredibil.
Dorinţele lui i se îndeplinesc.
- Ştiu că n-aţi mai vorbit de ceva timp. - Mamă, nu vreau să vorbesc despre asta.
Dacă vă e dor unul de celălalt, e-n regulă dacă vă vedeţi.
Bine !
Dacă vreţi să vă duc cu maşina, haideţi.
Să vă informăm despre furtuna de zăpadă şi despre închiderea şcolilor.
Scumpule, dă-I mai tare.
Portland şi Clackamas au anunţat că e zi de ninsoare.
Toate şcolile din Portland şi Clackamas vor fi închise astăzi.
- Azi nu vă duceţi la şcoală, copii. - Na noroc pe capul vostru !
Nu mai facem scoală niciodată !
Ai spus ceva dintr-o melodie de-a lui Alice Cooper ?
Dumnezeule mare, fiule, n-ai învăţat nimic din ce ţi-am zis ?
- Hai să facem un om de zăpadă. - Să încercăm, dar încă nu s-a pus zăpada.
- Vă jucaţi hochei fără mine ? -Nu ne jucăm hochei dacă e o zi de ninsoare.
Nu e drept.
- Viaţa nu e dreaptă. - Ai dreptate.
Dar uneori trebuie s-o păcăleşti.
Ar fi urât dacă m-aş duce la servici cu răceala asta, să dau gripa celorlalţi...
Ştii cum e când întâlneşti pe cineva care îşi cunoaşte perfect potenţialul ?
Aşa este Adam.
Nimeni în afara Portlandului nu auzise de trupa lui
dar el era deja cineva. Toţi îl cunoşteau.
Eu ? Nu prea.
- Ce clasă e asta ? - Compoziţie avansată.
- Ea ce face ? - Ea este mult mai avansată.
Adam. Ce faci ?
Cred că toată lumea a plecat.
Hai să mâncăm, mor de foame.
Apropo, lui Adam îi place de tine.
Adam Wilde m-a văzut cum exersam ?
Te-a văzut radiind de fericire şi i-a plăcut.
- Nu, nu îi place, Kim. - Ba da, Mia.
Îi place de tine.
Nu-i face poză, Kim.
Nu sunt amatoare.
Cu plăcere.
În următoarele 2 săptămâni,
am văzut că Adam se uita la mine în timp ce exersam la violoncel.
Tu eşti Mia ?
- Da. - Bun.
Voiam să lămuresc asta. Auzisem zvonuri. Eu sunt Adam.
Ştiu...
Bună.
- Fană Yo Yo Mama ? - Într-un fel.
Care-i faza cu asta ?
E vreo stradă sau aşa ceva ? "Yo Yo Mama. "
E un cuvânt chinezesc.
Nu râde de maestru.
- E blasfemator. - Îmi pare rău.
Am nişte bilete la un concert de simfonie.
Serios ?
Da, te interesează ?
Mă inviţi în oraş ?
Sunt ale unei cunoştinţe de-a familiei, dar nu se mai pot duce.
Şi asta e vineri, am zis să te scot la o întâlnire.
Ce ?
Nu te poţi ascunde în sala de repetiţii la nesfârşit.
E prea târziu. Te văd.
- Bună, eu sunt Kim. - Bună.
Bine, ne vedem mai târziu.
Pa-pa.
- Dumnezeule. - Ce ?
- Ţi-am zis eu că te place. - Nu, nu.
- M-a întrebat ceva despre muzica clasică. - Bine.
Dacă nu se comportă frumos cu tine, îl strivesc ca pe o insectă.
Doamne, am înţeles, vă iubiţi. Acum valea !
Sunt două tipuri de fete pe lume, Mia. Fete care au iubiţi la liceu.
Şi fete ca noi care aşteaptă până când sunt la facultate. Mult mai fericite.
Mi-am luat şi eu liber. Ce propui să facem ?
Îi facem o vizită la ferma lui Henry şi Willow, să-i vedem copilul ?
Ne ducem la ai mei să luăm cina ?
- Mia, vii cu noi ? - Nu ştiu ce să zic.
E o parte mai complicată din sonata lui Beethoven pe care trebuie s-o învăţ.
Şi... ei bine, scrisorile au fost trimise vineri.
Julliard.
Proba a fost acum două luni, dar încă simt furnicături în buricul degetelor.
E prea dureros de văzut...
Cine ştie când va veni poştaşul azi ? Haide, vino cu noi.
Haide, scumpo, curând te vei duce la facultate, nu contează la care.
Câte ierni crezi că vom mai petrece împreună ?
- Chiar joci cartea victimizării acum ? - Te lăsăm să alegi muzica.
Mă şi mituiţi ?
Scumpo, victimizarea şi mituirea sunt lucrurile care au ajutat
părinţii şi adolescenţii să rămână uniţi de-a lungul generaţiei.
- Nu te opune tradiţiei. - Bine.
Ziceai că mă laşi să aleg ce muzică ascultăm.
Da, are dreptate, Teddy. Preia frâiele, soro.
Să auzim nişte muzică de şcoală veche.
Să vă bag câteva melodii de la compozitorul nostru Australian
- Franz Schubert. - Nici chiar atât de vechi.
Iggy Pop ! Iggy Pop !
Teddy, îl poţi asculta pe Iggy pe Ipod,
dar nu ai voie să asculţi nimic după 1978.
- Ai înţeles, tinere ? - Da, domnule.
Eu aleg să-I ascult pe Ludwig van Beethoven.
Surpriză.
Traducerea şi adaptarea: Al_Mic. Subtitrari-Noi Team/www. subtitrari-noi. ro
Add me on Facebook: Floryn Gabriel
Mereu m-am întrebat dacă părinţii mei sunt dezamăgiţi că n-am devenit ca ei.
Am încercat. Adică, am fost cu mama la toate spectacolele tatălui meu.
Trupa tatălui meu se numea Nasty Bruises. Ruşinos, ştiu.
Erau foarte cunoscuţi la noi în oraş
şi pentru o vreme toţi credeam că vor deveni vedete internaţionale.
Asta e de pe vremea când eram la grădiniţă.
Apoi într-o zi în clasa a 2-a...
Vreau să cânt la el.
Violoncelele sunt foarte scumpe, aşa că I-am împrumutat pe cel de la şcoală.
Părinţii mei au găsit un student de la facultate care să mă înveţe
şi repetam zi şi noapte. Nu mă săturam.
O iubesc, dar mai am puţin şi-mi scot ochii din cap.
- Exact din cauza asta nu voi face copii. - Amin, soro !
Îmi plăcea ordinea. Structura.
Dar ce m-a atras cel mai mult a fost sentimentul pe care îl aveam în piept.
Zici că inima îmi bătea pe acelaşi ritm cu violoncelul.
Frate...
Repetă de azi după-amiază.
- Vrei să mă duc să-i spun să oprească ? - Nu.
Dacă te duci acolo, probabil o să începi şi tu să cânţi la arcuş.
Nu mă risc.
Mă întreb de unde a moştenit asta ?
Băieţii cântă muzică din două motive. Pentru sex şi din cauză că-s nervoşi.
- Cel mai mult pentru sex. - Dar ea nu vrea asta.
Nu. Exact.
Ea nu cântă pentru a obţine ceva, ea o face din pură...
Uite ce copil a ieşit din noi !
În ziua următoare, tata s-a întors acasă cu un cadou.
Mi-a cumpărat un violoncel.
Nu e uimitor cum viaţa pare a fi ceva
şi apoi, într-o clipă, totul se schimbă în altceva ?
Iată-mă, sunt Mia, fata care se gândeşte la violoncel şi la Adam
şi dacă o s-o aştepte o scrisoare acasă când se va întoarce.
Şi dintr-o dată...
Alo ?
Resursele noastre sunt bune acum.
Scuzaţi-mă ! Domnule, scuzaţi-mă !
Alo ?
Mamă ! Teddy !
Tată !
Piciorul stâng e lovit.
Da.
O intubăm ?
Nu !
Trezeşte-te !
Unu, doi, trei.
Să mergem. E 7 pe scala de comă Glasgow.
Spune-le celor din Portland să aibă o echipă de intervenţie pregătită.
Scala de comă Glasgow ? De ce aveţi nevoie de o echipă de intervenţie ?
O fată, 16-17 ani, stare critică, în drum spre Portland chiar acum.
Un băiat în vârstă de opt ani, conştient.
- Mamă ! Tată ! Teddy ! - Să mergem, Demetri.
Rezistă, scumpo. Imediat ajungem la spitalul din Portland.
- Eşti bine ? - Nu.
- Vrei să te uiţi în şifonierul meu ? - Şifonierul tău e îngrozitor.
- Nici măcar nu vreau să mă duc. - E doar un băiat, Mia.
E primul băiat cu care îmi dau întâlnire
şi nu ştiu dacă să port haine elegante sau normale sau...
Poartă ceva în care te simţi bine.
Şi dacă Adam nu vede cât eşti de grozavă eşti, atunci e un mare..
- Dobitoc ? - Da.
Cred că o să vomit.
Mai bine acum decât în timpul întâlnirii.
- Tu trebuie să fii Adam. - Da, eu sunt.
Frumos costum.
Intră. Eu sunt tatăl, Dannie.
Ştiu. Aţi fost în trupa Nasty Bruises, nu ?
- Deja mă impresionezi. - Am cd-urile dumneavoastră.
Tu eşti alesul !
Pe coastă se nasc numai vedete, nu ? Haide.
A venit Adam.
- Ea e Mia ? - Da.
Micuţa noastră rockăriţă.
Era o fană înfocată a trupei Nasty Bruises.
Nu se poate. Ţi-a spus povesti despre război ?
Bună.
- Ar trebui să plecăm. - Bine.
Bine. Copii, aveţi grijă acolo.
Am auzit că iese nebunie la simfonie.
- La revedere. - La revede.
La revede.
- Părinţii tăi sunt de treabă. - Aşa mi s-a spus.
Serios, respect toţi interpreţii care dau tot ce pot pe scenă aşa.
A fost grozavă.
- Păreai cam plictisit la început. - Nu.
Doamna de lângă mâine sforăia. Mie mi-a plăcut fiecare minut din ea.
Care e povestea ta ?
Cum de au făcut părinţii tăi un copil ca tine ?
Ei bine, trebuia să fiu rockăriţă.
Dar eu am o teorie şi anume c-am fost înlocuită la maternitate.
Asta explică multe.
Serios acum...
Nu ştiu, mereu mi-am zis că nu fac parte din familia asta.
Nu arăt ca părinţii mei.
Mama mea e mai dură iar tatăl meu e sociabil.
Am ales să ascult Beethoven şi să cânt la violoncel.
Când aveam 8 ani am văzut un videoclip al trupei Ramones " I wanna be sedated"
Şi mi-a plăcut la nebunie şi atunci mi-am zis că trebuie să învăţ să cânt la chitară.
Unchiul meu mi-a dat o chitară veche Fender.
Mi-a salvat viaţa.
Nu ai luat biletele de la o cunoştinţă de-a familiei, nu-i aşa ?
M-a costat bacşişul meu pe două săptămâni de la livrările de pizza.
De ce ?
De ce eu ?
Pentru că îmi place să te văd cântând.
Trăieşti momentul.
Şi eşti frumoasă.
Şi ai încreţitura asta pe frunte chiar aici.
Oare de ce am sentimentul că o să-mi dai peste cap viaţa ?
Un pic de dezordine n-a omorât pe nimeni.
O săptămână mai târziu, Adam m-a invitat să-I văd cântând live.
Ea e Mia. Mia, ea e Lis.
Trebuie să schimb tubul amplificatorului ăsta. Ne vedem înăuntru.
Bine.
Unu, doi, trei, patru !
Mulţumim şi noapte bună !
- Ce muzică asculţi ? - Muzică clasică, în mare parte.
Bun. Îmi place rockul clasic.
Mia !
Eşti bine ?
Nu sunt o fire prea sociabilă.
De obicei.
Adam, Darren dă o petrecere după, vii ?
Da, venim. Da.
- Vii şi tu ? - Am oră de somn.
- Oră de somn ? - Da.
Bine.
De data asta te iertăm.
- Mulţumesc c-ai venit ! - Nicio problemă.
Adam, sărut-o de noapte bună şi să plecăm, frate !
Vino.
- E totul în regulă între noi, nu ? - Da, totul e bine.
- În sfârşit ai cunoscut-o pe Liz. - Voi doi aveţi multe în comun.
Aţi avut o relaţie sau...
Mă bucur c-ai deschis subiectul.
Chiar avem multe în comun. De exemplu, amândurora ne plac fetele.
E într-o relaţie cu Astrid.
Bravo, Astried !
Acum am rezolvat problema asta.
Îmi pare rău că nu mai poţi sta cu noi în seara asta.
Da, ştiu.
- Mia, du-te şi distrează-te ! - Mamă ?!
- Kat, pleacă de la fereastră. - Tată ?!
Scuze.
Părinţii tăi te lasă să stai până mai târziu dar tu nu vrei, sau...
Cred c-am răcit sau aşa ceva.
Sigur. Păi... anunţă-mă când îţi trece.
Ne mai vedem.
- Bună, Adam. - Mamă, intră înapoi înăuntru.
Mereu facem duminica, câte o cină mare unde invităm toţi cunoscuţii, ar trebui să vii.
Mulţumesc. O să văd ce pot face.
Asta a fost greşit în atâtea moduri.
Ce ? N-ar trebui să-i fie frică să umble cu băieţii ăia. Sunt ca noi.
Exact.
- Aduceţi-o. - În spate.
Nicio deformaţie vizibilă momentan.
Haideţi.
Ce avem aici ?
I-a cedat plămânul, coaste rupte.
În jur de trei coaste.
Tăieturi pe faţă şi pe picioare.
Nu ştim ce daune a provocat lovitura suferită la cap.
Şi sângerare internă.
Restul familiei e pe drum.
Ecografie, raze x, analiza pe 12 derivaţi, transfuzie de sânge.
Şi chemaţi medicul pulmonar.
La numărătoarea mea. Unu, doi, trei.
Scuzaţi-mă, vreau să-mi verific familia.
Kathleen Hall, Dennis Hall şi Theodore Hall ?
Alo ?
Mă uitam la aia.
Ruptură de splină, trebuie să ne grăbim.
O ducem pe Mia Hall în sala de operaţie numărul unu.
În regulă, s-o ducem acolo.
Trebuie să scoatem splina, scoatem sângele din plămâni
şi să ne dăm seama de une vine sângerarea.
Dacă vrea să trăiască, ar face bine să lupte.
Să lupt ? Şi cum ar trebui să fac asta ?
Vorbiţi cu mine, vă rog ! Ajutaţi-mă !
Sunt pe moarte ?
Despre asta e vorba ?
Uite secretul, scumpo.
Tu controlezi totul. Dacă trăieşti sau mori ţine de tine.
Dacă eşti o luptătoare, trebui s-o arăţi acum.
Sunaţi la banca de sânge, am nevoie de două unităţi de 0 negativ şi două de rezervă.
Cred că vom avea nevoie de mai mult de atât.
- Încercaţi să daţi de rude. - Imediat, domnule.
Unul dintre părinţii ei e în drum spre sala de operaţie numărul 4 chiar acum.
Tată ?
Trebuie să-i dăm drumul la umflătură.
Pentru un tip care a suferit un accident atât de grav, nu are noroc deloc.
Mia, uite ce am găsit hoinărind în curtea din faţă.
Îl vrem aici ?
- Mi-era foame. - Mă bucur c-ai venit.
Pentru că ţi-e foame şi avem mâncare pentru tine de mâncat.
Exact ce-mi place mie.
Faceţi loc, lume. Am ieşit din tură dublă şi mi-e foame.
- Trebuie să mănânc cât pentru doi. - Ce mai faci, Willow ?
Bun venit, Adam. Mă bucur să te văd.
Dacă îţi joci cărţile bine, te vom primi de fiecare dată la cină.
- Bine, mamă, am înţeles. - Mulţumesc.
Haide.
Cine sunt ? Bobby Schayer din trupa Bad Religion.
- Tim Leitch din trupa FEAR. - Tim Leitch din trupa FEAR.
- Şi tipul din trupa Dead Moon. - Andrew Loomis.
- Şi tipul din trupa The Wipers, Sam... - Sam Henry.
Dacă stai să te gândeşti,
Portlandul e ca un fel de rai pentru legendarii toboşari de punk, nu ?
Bine zis. Mia, bărbatul tău ştie istoria rockului pop.
Mulţumesc.
Doamne, m-a înţepat ceva.
- Cine face asta ? - O albină ?
- Scumpo, sigur a fost o albină ? - Da.
Trebuie să scoatem acul.
Nu, nu o să facem asta.
Crede-mă, asta e singurul lucru pe care I-am învăţat în tabăra de cercetaşi.
Gata.
E un mod mult mai sexy de a-I scoate decât cu o pensetă.
Potoleşte-te, femeie, deja eşti gravidă.
Ar trebui să fii înţepată mai des.
Îmi pare rău să spun că până în punctul ăsta am avansat de la prima noastră întâlnire.
Da, ar trebui să facem ceva în legătură cu asta.
Îmi place cum gândeşti, Hall.
Nu ieşi pe balcon.
Adam ?
Urc la tine.
- Nu, nu poţi să vii la mine. - Trebuie să-ţi spun ceva.
În plus, e prea târziu, deja mă caţăr.
Doamne.
Bine.
Desigur.
Bună.
- Am crezut că te-ai dus acasă. - M-am rătăcit.
Chiar ai învăţat să scoţi acul de albină în tabăra de cercetaşi ?
Nu, am minţit.
Voiam doar să-ţi sug palma în faţa prietenilor părinţilor tăi.
Ce voiai să-mi spui ?
Azi a fost incredibil. Sunteţi o familie adevărată.
Sunteţi prima pe care o întâlnesc, e impresionant.
Crede-mă, nu am fost aşa de la bun început.
Când eram mică, totul era haotic.
Toţi stăteam treji până târziu şi tata era plecat cu săptămânile.
Abia când s-a născut Teddy ne-am aşezat la casa noastră.
Dar tu ? Cum sunt părinţii tăi ?
Nu prea fac parte din viaţa mea.
Sincer, nu-mi amintesc să fi luat masa împreună vreodată.
Şi dacă vreau să-mi găsesc tatăl, o să dureze ceva timp.
Deci...
Adam.
Nu, e-n regulă. M-am obişnuit să fiu singur.
Tocmai asta e chestia...
Nu eşti singur. Nu mai eşti.
Stai,
Vreau s-o luăm încet, bine ?
Îmi place încet.
Avem loc ?
Puţin mai jos, te rog.
- Sutură. - Poftim.
Sunt în operaţie de câteva ore şi nu sunt nici pe departe de a termina.
Trebuie să-mi găsesc familia.
Kim ?
Kim, aşteaptă !
Am venit cât am putut de repede. Ce s-a întâmplat ?
- E toată lumea bine ? - Nu ştim.
Bunico, bunicule.
Trebuie să aflăm ce se întâmplă.
Scuzaţi-mă, numele meu este Estelle Hall.
Fiul nostru, Denny Hall, soţia sa, Kathleen,
şi cei doi copii ai lor au suferit un accident de maşină
în dimineaţa asta şi am dori să ştim în ce stare sunt.
Desigur. Domnul şi doamna Hall ?
Eu sunt Liddy, asistentul social. Mi s-a dat cazul vostru.
Îmi pare rău pentru ce s-a întâmplat.
Încă n-am reuşit să vorbesc cu doctorii
dar ştiu că Mia şi Dennis sunt încă în operaţie.
Cel mai probabil vor fi duşi la terapie intensivă.
Nu am nicio informaţie despre starea de sănătate a Kathleenei, dar Theodore...
- Teddy ? - Da, Teddy.
Era conştient atunci când I-au adus.
Îi fac o radiografie chiar acum.
Faceţi-vă confortabil şi de îndată ce aflu ceva, o să vă anunţ, bine ?
Mulţumim.
Henry şi Willow sunt pe drum.
L-am sunat şi pe Adam şi i-am lăsat câteva mesaje,
dar nu am primit niciun semn de la el.
Sunt două tipuri de oameni pe lume, Kim.
Cei cărora le plac cafeaua adevărată
şi cei cărora le plac băuturile dulci de fructe cu nume ridicole.
Nu mi-e ruşine că beau ceai cu lapte şi aromă de scorţişoară.
- Mulţumesc frumos. - Zici că ai tot Crăciunul în ceaşcă.
N-am nicio problemă.
Deci... Adam.
E grozav ?
E ceva serios. E o nebunie, nu pot să mănânc, nu am somn.
Dar...
Pentru început, nu-mi place să mă duc la spectacolele lui.
- Nu îţi place muzica lui sau... ? - Ba îmi place.
Compune nişte melodii grozave şi...
Nu ştiu... Când coboară de pe scenă...
Vreau doar să-I ling pe faţă.
Scumpo.
Dar când sunt printre fanii lui, mă simt ca...
Ca un peşte pe uscat ?
Ca un peşte pe Marte.
Nu de prietenii lui îţi este teamă, ci de el.
E mai matur, e într-o trupă.
E înconjurat de fete.. Adică, e înfiorător, înţeleg.
Dacă n-o să meargă, o să fii acolo pentru mine ?
Până-n ultima secundă.
Dar dacă o să devină o relaţie serioasă,
ai face bine să nu fi o iubită d-aia care vorbeşte despre ea la persoana a doua.
"Nouă ne place iarna. "
" Noi nu folosim deodorant. "
" Nouă ne place doar quinoa. "
Dacă o să devii aşa, o să te împuşc.
Dacă o să devin aşa, eu o să-ţi dau arma cu mâna mea.
Mamă, cine e cea mai dură şi sexy rockăriţă pe care o ştii ?
- Debbie Harry. - Bine, mulţumesc.
Sau Patti Smith sau Joan Jett.
Lucinda Williams, deşi ea cânta mai mult country.
Kim Gordon.
E pentru un proiect de la şcoală ?
Nu, e pentru Halloween.
În seara asta... cu Adam.
Vrei să fii rockăriţă.
Nici măcar nu vreau să mă duc.
Iepuraş.
Ce s-a întâmplat ?
Vreau să intru în lumea lui Adam.
Vrea să fiu ca prietenii lui.
Dar dacă n-o s-o pot face ?
Rockăriţa rebelă care trăieşte clipa.
Atunci îmi înapoiezi hainele dimineaţă şi te întorci la viaţa ta.
Scumpo, e doar o noapte.
Nu-i aşa ?
Adică, ştiu că tu nu eşti aşa,
dar poţi încerca să fii rebelă şi să trăieşti clipa şi să vezi cum te simţi.
Poate că o să te surprindă.
Bună, Adam.
Hall ! Nu te credeam c-o să te văd aşa.
Şi tu mă surprinzi.
Sunt Beethoven.
Ludwig.
Hai, să mergem.
Ce faci, Adam ?
Debbie Harry mereu spunea:
"Un păhărel înaintea spectacolului îţi dă aripi. "
Până la fund.
Nu, mulţumesc.
Bine, dacă vrei să bei, e chiar acolo.
Adam, noi urmăm.
Trebuie să mă duc să mă pregătesc.
Să nu fugi cu cineva care seamănă ca mine.
O să încerc.
Distracţie plăcută.
Doamne, Mia.
Arăţi uimitor. Ai luat astea din Seattle ?
Vreţi un os ?
Te faci de râs.
Haide, măcar dă-mi numărul de telefon.
Doamnelor şi domnilor, Willamette Stone !
Halloween fericit.
Vii şi tu ?
Mia, trebuie să vii.
Stai.
Scuzaţi-mă. Faceţi loc.
Pa, Adam. Pa, rockăriţa Mia.
La revedere, prieteni.
La revedere.
Aşadar...
Mă placi aşa ?
În sfârşit ţi-ai dat seama.
Nu, serios acum.
Adică, îţi place cum sunt în seara asta ?
Ştii ce mi-a plăcut ?
Mi-a plăcut că ai fost în rândul din faţă.
Mi-a plăcut tentativa ta de dans şi că ai stat cu noi după.
A fost drăguţ.
- Da, dar mă placi mai mult aşa ? - În comparaţie cu ce ?
În comparaţie cu eu cea normală.
Părul, machiajul şi hainele.
Mia, nu-mi pasă de hainele tale.
Nu înţelegi ?
Persoana care eşti acum este cea de care m-am îndrăgostit ieri
şi cea pe care o voi iubi mâine.
Putem merge undeva ?
Da.
Ce e locul ăsta ?
Un vechi atelier de bărci.
Într-o bună zi, eu şi trupa îl vom aranja
şi vom repeta şi înregistra melodiile aici.
E perfect.
La fel şi tu.
Adam.
Da ?
Nu am...
Gândeşte-te că e ca şi cum am cânta muzică împreună.
Adam, nu are nicio logică.
Ba da, are.
Bine, dă-ţi geaca jos.
Bine.
În regulă.
Avem patru corzi.
Avem coarda do, sol, re şi la.
Şi dacă ar fi să când piesa glissando, ar fi uite aşa.
Şi dacă aş cânta piesa pizzicato, ar fi uite aşa.
Şi dacă ar fi să cânt forte.
Ştiu cum e forte.
Terapie intensivă.
Da, e aici.
Cum te simţi, frumoaso ?
Le-am spus că nu vreau să te las singură.
Nu o să te pierd din ochi.
Încă o victimă de la accident, soră Davis.
Tată, slavă Domnului.
Doamne, George.
O să fie bine ?
O să-i actualizăm fişa chiar acum.
Doctorul va vorbi cu dumneavoastră imediat.
Tată ?
Unde este ? Unde I-aţi dus ?
Termin de completat fisa apoi e numai a ta.
Fata asta a trecut prin nişte momente grele.
Da, şi asta e partea uşoară. La accidente de genul ăsta...
Mama ei a murit pe loc. Tatăl a murit pe masa de operaţie.
Săracul copil se va trezi orfan.
Dacă o să se trezească.
Mamă.
Tată !
Te prind !
Te iubesc.
Teddy.
1814...
Teddy.
Bună, micuţule. Uită-te la camera asta.
Ai cea mai bună cameră din spital.
Eşti bine ?
Exact. Doar odihneşte-te.
Nu plec nicăieri.
Gran. Abia am ajuns.
Au spus că a trecut peste ce a fost mai greu.
L-au dus în cameră şi am zis să trec pe la el
înainte să văd cum se simt Kat ş Den...
Nu au...
Doamne !
Scuzaţi-mă.
Acum eu am grijă de tine, Teddy.
Si indiferent ce s-ar întâmpla, n-o să te părăsesc.
O să reuşim.
Trebuie să fac ceva.
Dar îţi promit, Teddy.
Adam.
Ai venit.
Nu-I poţi lăsa pe Teddy să crească fără o familie.
Trebuie să lupţi.
Poţi face asta. Trebuie s-o faci.
Mia !
Scuzaţi-mă. Domnule !
- Mia ! - Adam.
Mia !
Fiind cu Adam era ca şi cum aş învăţa să zbor.
Era excitant şi înfiorător în acelaşi timp.
Primăvara aceea a fost magică.
Trupa lui Adam cânta în cluburi mai mari şi la festivale, în diferite oraşe.
După ce a absolvit, a avut şi mai multe oferte.
Toamna, casele de discuri i-au remarcat.
Şi pe mine m-au remarcat oamenii.
Am fost primul elev de liceu care a fost invitat
să cânte singură la recitalul facultăţii din toamnă.
Şi deşi Adam era plecat mai tot timpul,
când era în oraş, petreceam tot timpul împreună.
Nu pot să cred că mai trebuie să fac încă un an şcoală.
O să treacă repede.
Încă te gândeşti să aplici la Lewis & Clark ?
Da, bineînţeles. Au un program muzical grozav.
Am nevoie de un loc cu ajutor financiar.
Poate putem locui foarte aproape unul de celălalt.
Sau am putem economisi şi ne putem muta împreună.
Serios ?
Asta sună perfect.
E bună.
Domnule, v-am spus că nu puteti intra acolo.
Cum adică nu pot intra ? Asta e bătaie de joc !
Domnule, nu puteţi intra !
Calmaţi-vă.
Vizitele de la terapie intensivă
sunt doar pentru membrii familiei. Sunteţi un membru al familiei ?
Bine, m-aţi prins. Nu sunt rudă cu ea.
Haide, lăsaţi-I să intre !
Trebuie să chem paza ?
Adam.
Juilliard ?
Uită-te pe calculator şi vezi de ce e nevoie ca să intri acolo.
Cică e cel mai bun loc.
Bineînţeles, dar e în capătul celălalt al ţării.
Facultatea Lewis & Clark are un program de studiu foarte grozav.
În plus, toată viaţa mea e aici.
Te pot întreba ceva ?
Întotdeauna.
Ţi-e dor de trupă ?
Ce te-a făcut să zici asta ?
Mereu ai spus că ţi-ai părăsit trupa pentru a deveni un tată mai bun.
Dar erai un tată grozav şi când erai în trupă.
Nu trebuia să renunţi la ceva ce iubeai atât de mult pentru noi.
Scumpo, nu am renunţat la nimic.
Aventura aia se terminase
şi era timpul pentru o nouă aventură cu voi.
Uneori în viaţa tu faci alegerile, alteori alegerile te controlează pe tine.
Are logică ce spun ?
Da.
Cred că datorită violoncelului am ajuns aşa.
Poftim.
Crezi că trupa ar dori să se mute ?
Nu, de ce ?
Nu ştiu...
Să descopere locuri noi.
Poate în New York.
Nu prea văd cum. Noi suntem din Portland, ştii ?
Da.
Trebuie să-ţi spun ceva.
Trebuie să aud ce vrei să-mi spui.
O să cumpăr toate albumele astea.
O să cheltui toţi cei trei dolari ?
Mai uşor, cheltuitoare mică.
Mamă, serios, mai mult mă emoţionezi aşa.
Scuze. Ignoră-mă.
Da, prefă-te că nu suntem aici.
Tată, sincer, cum a fost ?
Mi s-a părut fantastic, Mia.
Spui aşa la orice.
Pentru că eşti grozavă. Trebuie să te primească la probă.
Da, dar nu înţelegi.
E vorba de Juilliard.
Asta nu e doar un album punk,
unde arunci cu muzică în pereţi şi să te aştepţi să sune bine.
Îmi pare rău.
N-am vrut să spun asta.
E inutil.
Nu sunt suficient de bună.
Ultima mi s-a părut grozav.
Serios ?
Cred că pot şi mai bine de atât.
Atunci hai s-o facem.
Bine.
Da. Hai s-o facem.
Mi-e dor de tine de fiecare dată când pleci.
O să fiu plecat doar două zile. Poate mai mult.
Ştiu că o să fiţi bestiali la City Limits.
Sigur nu poţi veni ?
Sunt sigur că te pot băga în cutia de la chitară.
Aş veni, dar trebuie să mă duc la şcoală.
N-am crezut c-o să mai aud sunetul ăsta.
- Haide, trebuie să plecăm. - Bine.
- Mă întorc cât pot de repede. - Bine.
- Haide, trebuie să plecăm. - Ţi-I aducem înapoi.
- La revedere. - Distracţie plăcută.
O să ne distrăm.
Cum e concertul din Austin ? Vreun semn de la Adam ?
Nu, I-am sunat dar n-am primit nimic de la el încă.
E-n regulă. Adică e ocupat.
Da, aşa e viaţa pe drumuri.
Nu-mi băga faţa aia.
Vorbeam de lup.
Alo ?
Bună, scumpo.
Sunteţi bogaţi şi faimoşi acum ?
Nu încă.
Dar casa de discuri Merge Records ne-a făcut o ofertă pe care nu o putem refuza.
A fost o nebunie.
Mai taci. Asta e grozav, Adam.
Da, ne-au organizat o petrecere chiar acum.
Mi-e dor de tine.
Femeie, mi-a vărsat şampanie pe telefon !
Alo ?
Aşteaptă.
Scuze.
Mia, aşteaptă.
Scuze, nu te văzusem.
Stai liniştit. V-am adus de mâncare.
Super. Mulţumim.
Ne pregătim pentru mâine seară.
E balul.
E primul nostru concert din oraş de când am semnat cu casa de discuri.
Adam.
Da ?
Am aplicat la Juilliard.
- Ce ? - Da.
E o şcoală uimitoare.
Da, ştiu despre Juilliard.
Dar nu-mi fac speranţe prea mari.
Nu e în New York ?
Da.
De ce nu mi-ai spus ?
Am încercat.
Dar am zis să-ţi spun abia atunci când chiar am ceva să-ţi spun.
Bine, şi de ce îmi spui acum ?
Am primit o probă.
În San Francisco.
Juilliard. Mia, asta e...
Bravo. E fantastic.
Da, păi, n-o să fiu acceptată.
Dar e ceva important pentru mine că măcar am primit o probă.
Majoritatea oamenilor nu primesc.
Ei bine Yo Mama ar fi bine să-şi păzească spatele. Nu-i aşa ?
Concertul de la bal a fost diferit faţă de celelalte spectacole pe care le-au avut.
Erau mai uniţi, mai buni şi mai încrezători pe ei ca niciodată.
Şi Adam părea...
Părea că devine o vedetă adevărat din toate punctele de vedere.
Sunt foarte buni. Îi ascult.
Mulţumesc. Mulţumesc că aţi venit.
V-a plăcut spectacolul ?
Bun.
Mulţumesc, prieteni.
Bună.
Aţi fost incredibili de buni.
Mă bucur că ai putut să vii.
Bineînţeles că am venit.
- Bestialule ! - Salut, amice.
- Nu pot să cred că ai venit. - Ce mai faci, frate ?
- Frumos spectacol. - Îmi poţi da un autograf ?
Da, sigur.
Bine.
Scrie Willamette Stone.
Da, văd asta.
Poftim. Frumos tatuaj.
Dacă eşti atât de plictisită încât te-ai pus pe citit,
poate că ar fi trebuit să rămâi acasă.
Încerc să-mi fac tema.
Şi caut ce să-mi tatuez pe sânul stâng.
Ce se întâmplă ?
Am fost angajaţi în ultima clipă să cântăm în Seattle.
Trebuie să plecăm în seara asta, deci...
Cât timp ?
Nu ştiu. O săptămână ?
Zece zile ?
E greu de spus.
Da, dar aveam planuri împreună.
Îţi aminteşti ? Cina de ziua mea ?
Aşa-i, la naiba. Scuze.
E-n regulă. Mi-aş fi dorit doar să-mi fi spus.
Aşa cum mi-ai spus tu despre Juilliard ?
Ca să ştii, nici măcar n-am ştiut că trebuie să plecăm
până în seara asta, înaintea spectacolului, deci...
Deci asta înseamnă " Mă bucur că ai putut veni" la tine ?
De asta eşti supărat pe mine ?
De ce aş fi supărat pe tine că te duci la o şcoală care e la 4.828 km distanţă ?
Nu mă duc acolo, Adam. E doar o probă.
De care nu mi-ai spus, Mia !
În plus, aici nu e vorba de Juilliard.
E vorba de tine şi de faptul că renunţi la planul nostru.
Eşti o mincinoasă !
Du-te naibii, Adam ! Nu am renunţat la nimic.
Sunt nebun, sau ai spus cumva că dacă ne-am muta împreună ar fi perfect ?
- Este... - Nu, ştii ce ?
E-n regulă.
Mi-e indiferent.
Ce ? Tu poţi să-ţi urmezi visurile
dar eu nu mi le pot urma pe ale mele fără permisiunea ta ?
Ar trebui să stau şi să aştept, sperând că te vei întoarce acasă o dată la 2 săptămâni ?
Asta e drept ?
M-ai minţit, Mia. Aveam planuri împreună.
Acum e un lucru. Apoi e altceva.
Am crescut cu chestii d-astea.
N-am nevoie de aşa ceva.
Chiar dacă mă duc la Juilliard, tot o putem scoate la capăt.
Scumpule, ne putem trimite mesaje, putem vorbi pe Skype...
Skype ? Skype ?
Doamne, Mia ! Ai mai avut vreo relaţie la distanţă ?
E vrăjeală.
Bine ? E ca şi cum te-ai întâlni cu o fantomă.
Dar Skype-ul rezolvă totul, nu ?
Eşti atât de naivă.
Nu ştii nimic despre lume.
Nu pot să cred că mi-ai spus asta.
Vrei să-ţi scriu pe ceva ?
Adam ! Scuze, frate, dar trebuie să plecăm
dacă vrem să ajungem la hotel înainte să răsară soarele.
Nu ! Nu, nu mă poţi lăsa aşa !
De ce nu mi-ai spus ?
Poate pentru că eram îngrozită de gândul că te-aş putea pierde.
Ştii ce ? Tu fă-ţi chestiile tale. Eu o să mi le fac pe ale mele.
Bine, dar ca să ştii, tu eşti cel care pleacă.
Da, în fine.
Domnul şi doamna Hall ?
Da.
Mia e încă inconştientă.
Medicii pulmonari or să-i facă nişte teste
să vadă dacă o pot scoate de pe aparatul de ventilare.
Deci, astea sunt veşti bune.
Dacă poate respira de una singură.
Cu pacienţii care sunt în comă, primele 24 de ore sunt critice.
Dacă îşi recapătă cunoştinţa...
- Adam. - Îmi pare rău, trebuie să plec.
Mâncarea e bună, dar servirea e puţin cam...
Îmi pare rău, dar aşa stă treaba.
Nu e necesar.
Când deschidem cadourile ?
- Mia ? - O să fie distractiv !
Da, vrei s-o faci ?
Da, sigur.
Parcă spuneai că eşti în Seattle.
N-avem niciun spectacol în seara asta şi am zis să vin să te văd.
Ce e asta ?
E o replică de-a lui Jolari Hall din San Francisco.
Tavanul de unde vei da proba pentru Juilliard.
Ţi I-am pus.
E intens.
Dacă îl vezi în fiecare seară, n-o să-ţi mai fie aşa teamă când ajungi acolo.
Ce doreşti, Adam ?
Mia, îmi pare rău.
- Ştiu, sunt idiot. - Nu, nu.
Nu poţi dispărea din viaţa mea aşa şi apoi să apari când îţi vine ţie.
Ştiu, doar că...
Oamenii din viaţa mea au obiceiul să dispară şi când ai început să-ţi faci planuri...
N-o să mă pierzi.
Adam, te iubesc.
Dar ultimele două zile au fost brutale.
Ştiu.
Ştiu, şi pentru au fost la fel.
La mulţi ani.
Ei bine, măcar ştiu că tu I-ai împachetat.
Taci şi deschide-I. Haide.
E un violoncel şi o chitară.
Înţelegi ?
Doamne, te urăsc.
Când ai ştiut că te pricepi să cânţi ?
Nu ştiu.
Haide.
Când ţi-ai dat seama ?
De fapt, într-o seară.
Când am început să cântăm.
Chiar înainte de spectacol, Liz mi-a spus să mă duc la magazin
şi să-i iau un Red Bull.
Şi m-am dus şi acolo era un beţiv care îşi cumpără o sticlă de whisky.
Şi mi-am dat seama că este el.
Tatăl meu.
Şi am îngheţat.
S-a uitat la mine şi apoi a plecat.
Habar nu avea cine eram.
La naiba, Adam.
În noaptea aia am cântat ca un nebun.
Nu mi-a păsat dacă era bine sau nu.
Ştiam că nimic altceva nu mai contează.
Până acum.
Până te-am întâlnit pe tine.
Atunci când cânt, îmi imaginez că sunt în violoncel.
E mica mea căsuţă.
Serios ?
De fapt, nu.
O fac ca să agăţ băieţii.
- Te-am agăţat pe tine, nu-i aşa ? - Da.
Da.
Cum ar trebui să găsesc tăria de a rămâne ?
Cum m-aş simţi dacă m-aş trezi orfană ?
Să nu mai simt mirosul clătitelor gătite de tata ?
Să nu mai stau lângă mama, vorbind încet în timp ce spălăm vasele ?
Dar cum să plec ?
Sora medicală a spus că eu controlez totul.
Dacă trăiesc sau mor ţine de mine.
Şi asta mă îngrozeşte mai mult ca orice.
Mia Hall.
Succes.
Mulţumesc că m-ai adus, bunicule.
A fost...
Mulţumesc.
Mia.
Voiam să-ţi spun că ţi-am văzut proba.
Din culise.
Nu eram sigur dacă acel violoncel o să scape cu viaţa.
Ştiu. Nici eu nu ştiam că pot face asta.
Ei bine, poţi.
Ai fost neînfricată.
Ai dat tot ce ai avut mai bun.
Mia...
Ai ceva special în tine.
Şi tatăl tău a avut, dar nu i-am spus niciodată.
Nu prea m-a interesat de muzica lui
şi nu vreau să fac aceeaşi greşeală şi cu tine.
Dacă cei de la Juilliard nu te acceptă, atunci sunt proşti,
pentru că ceea ce ai făcut tu acolo a fost magic.
Mulţumesc, bunicule.
Te-ai întors.
A fost un cântec foarte frumos, Adam.
Încă lucrez la el.
Cum a fost ?
I-ai dat pe spate la probă ?
O să-ţi dea bursă ?
M-am descurcat bine, ai putea spune.
Dar zici că am cântat pentru nişte statui.
Ei, haide. Cred că te-ai descurcat mai bine decât crezi.
Şi dacă nu...
De fapt...
Adam, am cântat mai bine ca niciodată.
Parcă zici că eram posedată şi muzica pur şi simplu... ieşea din mine.
Doamne, n-am mai simţit aşa ceva până acum.
Mi-aş fi dorit să fi văzut asta.
Şi eu.
Ştii, pentru prima dată, chiar am simţit că pot face asta.
De ce nu m-ai sunat după probă ca să te lauzi ?
Ştiu că trebuia, dar...
Nu vreau să ne certăm, bine ?
Ştiu. Nu vreau să ne certăm.
Bine, ai cântat mai bine ca niciodată.
Ar trebui să sărbătorim.
Cum de nu mi-ai compus niciun cântec ?
Nu ştiu, nu mă pricep să compun despre ceea ce mă face fericit.
Dacă vrei să-ţi compun ceva, trebuie să mă înşeli sau ceva.
Ce trebuie să fac pentru un album întreg ?
Haide. Nu fi lacomă.
Nu cred că o să iau proba.
Mai erau o sută de copii acolo.
Înseamnă că nu trebuie să aleg, nu ?
Dar dacă o să iei proba, ai ales deja, nu-i aşa ?
Mia, ce naiba ? Nu o să fiu nenorocitul
care te opreşte să te duci la Juilliard.
Dacă eram eu în locul tău, mă lăsai să mă duc.
Dar, dar într-un fel, deja am făcut-o.
Tu te duci la propriul tău Juilliard.
Da, ştiu.
Dar sunt încă aici.
Bine ? Şi sunt îndrăgostit nebuneşte de tine.
Da, şi eu.
Aici erai.
Te-am căutat peste tot.
Cred că spectacolul tău cel mare a fost anulat, nu ?
De parcă mi-ar păsa.
- Imi pare rău, sunt... - Nu, e-n regulă.
Înţeleg.
Din prima zi...
Din prima zi când am trecut pe lângă clasa aia şi am văzut-o cântând, mi-am dat seama.
Doamne, sunt un nenorocit.
Nu, Adam. Nu începe.
A luat proba ? Juilliard ?
Nu ştiu.
Scrisorile au fost trimise vineri.
Cred că azi trebuia să afle.
Nu pot.
N-o pot pierde din nou.
Să mergem.
Acum ce facem ?
Trebuie să intru acolo. Trebuie s-o văd.
Scuzaţi-mă.
Bună, e o fată... naşte chiar acum în baia de la etajul trei.
E acolo şi scoate nişte sunete de zici că se sufocă,
ţipă şi e sânge peste tot !
Nu e sanitar deloc,
avem nevoie de cineva acolo chiar acum.
Bine...
Chiar avem nevoie de cineva acolo chiar acum !
- La naiba ! - Du-te.
Scuză-mă, tinere, ţi-am spus că nu ai ce căuta aici.
Paza ! Să vină paza ! Acum !
Mia Hall ?
Te rog, vreau doar să simt cum mă atingi.
- Mia. - Te rog.
- Jos mâinile ! - Haide.
- Nu. - Ce faceţi ?
- Daţi-mi drumul ! - Nu-i puteţi face asta !
Am încercat cu frumosul.
Nu ştii ce înseamnă s-o faci cu frumosul nici dacă te-ar lovi în faţă, cucoană.
Încetează.
- Willow ? - Willow ?
Ce naiba se întâmplă ?
Încercau să intre la terapie intensivă.
Da, pentru ca asistenta Jabba nu ne lasă s-o vedem pe Mia.
Îi cunosc personal, mă ocup eu de ei de aici înainte.
Bine, ţine-i în salonul de aşteptare.
La ce naiba vă gândeaţi ?
Trebuie s-o văd pe Mia.
Va avea nevoie de voi acum mai mult ca niciodată.
Ce se întâmplă ?
Willow, ce se întâmplă ?
Willow, de ce nu eşti cu Teddy ?
Willow.
La naiba.
Teddy !
Domnule şi doamna Hall.
- Teddy. - Eu sunt dr. DeVenne.
- Teddy ? - Îmi pare nespus de rău.
Unde este ?
A făcut o hemoragie epidurală.
Am făcut tot ceea ce am putut ca să-I salvăm.
Nu !
Nu va putea niciodată să joace baseball la un coş adevărat.
Nu va învăţa să şofeze.
Nu va săruta niciodată o fată.
Nu mă poţi prinde.
Nu se va îndrăgosti niciodată.
Doamne !
Nu vreau...
Doamne, nu vreau...
Nu vreau să mai fac asta.
Vreau să se termine !
Dă-mi fişa.
Abdomenul e dur. Plin de fluid.
Doamne. Splenectomie, contuzie la cap, i-a cedat şi un plămân.
- Trebuie să ne grăbim. -Presiunea arterială şi pulsul e în scădere.
Să o ducem înapoi în sala de operaţie. Haideţi.
Faceţi loc. Deschideţi uşile, vă rog.
- Liftul ! - Faceţi loc.
Ştiu că venim ?
În regulă, scumpo, noi te putem ajuta doar cu atât.
După asta, totul ţine de tine.
Dumnezeule, Mia.
- Doamne. - Adam.
La revedere, Adam.
E timpul.
Toarnă-mi şi mie. Da.
- Nu ! - Mulţumesc !
Noroc.
Nouă, opt, şapte, şase...
- Aici erai ! - Iată-mă !
Cinci, patru...
Trei, doi, unu.
Un an nou fericit !
" Chiar şi când pierdeau timpul, ei nu pierdeau timpul. "
" Timpul pe care îl petreceau împreună nu putea fi pierdut. "
Cine a spus asta ?
Un tip dintr-o carte.
Şi despre ce e vorba ?
Un cuplu dintr-un film.
Ceea ce vreau să spun e că...
Da, maestro ?
Vreau să spun că putea să vorbească despre noi.
Putea.
Promite-mi.
Promit.
Stai, ce promit ?
Că vom petrece şi următorul revelion împreună.
Chiar dacă vom fi în locuri diferite, am să te port în inima mea.
Nu, nu mă mulţumesc cu asta. Fără Skype.
Fără mesaje. Vreau să fim împreună.
Scumpule, ştii că nu putem promite asta.
Cred că amândoi ştim încotro se îndreaptă asta.
Da, aşa se pare.
Lucruri vechi...
- În regulă. - Delicios !
La ce te uiţi ?
Pentru că suntem fascinaţi.
- Tu ! - Fascinant.
Acum eşti cu spatula.
- Un toboşar. - Bate la tobe cu ea.
Daţi-mi farfuriile Pregătiţi-vă.
Uite-o c-a venit.
Un an nou fericit !
Dacă încă eşti ameţită, te pedepsim.
Dacă nu eşti, trecem cu vederea.
Clar nu sunt.
Ai lipsit toată noaptea. Povesteşte-ne.
Cum a fost petrecerea ?
Bună.
Dar Adam ?
În regulă, oameni buni. Să mutăm petrecerea în altă cameră.
Haideţi.
Ia şi cocktailul.
Ne ducem să vedem Rose Parade.
Haide, să mergem.
Îmi pare rău.
Doamne, e scârbos.
Nu e scârbos.
Doamne.
Tu speli, eu usuc.
Da.
O să ne facă să ne simţim mai bine.
Apă caldă, săpun.
Doamne.
Sunt un dezastru.
Am avut un an şi jumătate perfect împreună.
Şi acum fiecare a luat-o pe drumul lui.
S-a terminat ?
Da.
Ar trebui să te desparţi de cineva pentru că nu îl iubeşti.
Nu pentru că îl iubeşti nebuneşte.
Ce ştiu eu, nu-i aşa ?
Ştii destule.
Doar că e foarte inoportun să te îndrăgosteşti la vârsta ta.
Mai ales dacă e dragoste adevărat.
Ştii, dacă nu eram muzicieni, puteam să...
Puteam să mergem la facultate împreună.
Ca nişte oameni normali.
Normal nu există, Mia.
Toate relaţiile sunt grele.
Nu trebuie să-ţi spun asta.
Da, ştiu.
Nu da vina pe muzică.
Da, dar din cauza muzicii ne-am despărţit.
E o prostie, Mia. Ştii bine asta.
Ce o să fac ?
Sunt ruptă în două.
Te duci la Juilliard şi vei cânta cât poţi de bine cu violoncelul.
Sau nu.
O să rămâi cu Adam şi o să ai o grămadă de aventuri uimitoare.
Sau nu.
Sau poate mâine, Pământul va fi lovit de un asteroid.
Sau nu.
Viaţa e un mare haos dezordonat.
Şi tocmai asta o face frumoasă.
Orice ai decide, eu sunt alături de tine.
Oricum ar fi, câştigi.
Şi de asemenea, oricum ar fi, pierzi şi ceva.
Ce să-ţi spun, scumpo ?
Iubirea adevărată e nenorocită.
Bunicule.
Bunicule, ce să fac ?
M-am tot gândit ce ar vrea Denny ca eu să-ţi spun.
A fost un tată grozav, nu-i aşa ?
În mod sigur a fost mai bun ca mine.
Îmi amintesc ziua când a renunţat la trupă.
S-a ridicat şi a spus:
" Gata, a venit timpul. "
Am fost surprins.
Nu mi-a plăcut niciodată trupa lui,
dar ştiam cât de importantă era aceasta pentru el.
Şi I-am întrebat: " De ce renunţi ?"
Şi mi-a spus:
" Te sacrifici pentru copiii tăi. "
" Pentru copiii tăi. "
A spus-o fără ca măcar să clipească.
De asta a renunţat la trupă.
Pentru Teddy.
Pentru tine.
Când te-a auzind cântând atât de bine...
Cred că atunci şi-a dat seama.
Talentul tău incredibil...
Nu-i venea să creadă.
Şi tot ce voia să facă e să-ţi ofere mai mult.
A renunţat la trupă, şi-a vândut setul de tobe
şi ţi-a cumpărat acel violoncel.
Sacrificii.
Asta facem pentru cei pe care îi iubim.
Şi uite care e sacrificiul meu, Mia.
Vreau să trăieşti.
Vreau asta mai mult ca orice pe lume.
Vreau să lupţi cât poţi de tare ca să rămâi cu noi.
Dar, ceilalţi fiind morţi, ştiu că nu e ceea ce ţi-ai dori.
S-ar putea să-ţi fie prea greu să continui să lupţi, deci...
Dacă vrei să pleci...
Vreau să ştii că poţi s-o faci.
Poţi s-o faci.
Înţeleg.
Mulţumesc.
Bunicule ?
Bună.
Au venit atât de multe persoane să te vadă încât le-am pierdut numărul.
Sunt 30 de persoane în salonul de aşteptare.
Unii sunt cunoscuţi de-ai tăi, alţii nu.
Dar noi suntem familia ta.
Încă ai o familie, Mia.
Uite.
Asta e poza mea preferată cu tine.
Dintotdeauna.
Erai atât de fericită în ziua asta.
Şi indiferent ce s-ar întâmpla, aşa o să mi te amintesc mereu.
Cea mai bună zi din viaţa mea a fost cea la care nici nu mă aşteptam.
Era Ziua Muncii.
La începutul toamnei, înainte ca relaţia mea cu Adam să ia o întorsătură.
În anumite moduri, era doar o cină de familie normală.
Dar avea ceva special.
Veneau din ce în ce mai multi oameni.
Toţi prietenii din trupa tatălui meu
şi toţi prietenii noi din trupa lui Adam.
Willow şi Henry au venit şi ei cu copilaşul lor.
Tata a scot grătarul de la subsol.
Şi şi-a petrecut ziua cu Teddy făcând burgeri.
Când a început să se întunece, Henry s-a gândit să facem un foc de tabără.
Mia !
Nici gând ! Nu cânt pentru voi !
Nu pentru noi, ci cu noi.
Serios, Mia, dacă nu cânţi tu, o sa când eu.
Ai auzit vreodată cum fac 1000 de pisici când mor ?
Haide, Hall. Cântăm împreună.
Chiar te urăsc.
Aşa, Mia.
Trebuie să ne cânţi, Mia.
Mereu am crezut că violoncelul
e un instrument pe care îl poţi cânta doar de unul singur.
Probabil de asta m-a făcut mereu să mă simt atât de confortabil.
Doar eu şi violoncelul meu.
Dar în noaptea aceea, stând lângă focul de tabără,
cântând cu Adam şi ceilalţi, mi-am dat seama că mă înşelasem.
Violoncelul nu e un instrument pe care îl poţi cânta doar de unul singur.
Face parte din ceva mai amplu.
Chestia e că... Mama şi tata mereu au avut momentul lor.
Şi Adam pe a lui.
Şi eu eram invidioasă pentru că nu îl avusem pe al meu.
Până în noaptea în care am făcut focul de tabără.
Ăla a fost momentul meu.
Acolo îmi era locul.
Aşa s-a simţit fericirea.
Dar nu mai pot avea asta niciodată.
Imediat după piesa asta.
Adam.
Mia.
N-o spune.
Rămâi.
Ştiu că o mare parte din viaţa ta va fi mereu distrusă
din cauza a ceea ce s-a întâmplat astăzi.
Nu sunt idiot încât să cred că o pot rezolva.
Nu poţi.
Dar am fost la tine acasă.
Şi a trebui să mă urc pe balcon ca să pot intra, aşa cum făceam.
Şi am găsit scrisoarea asta.
Am intrat prin efracţie la tine în casă şi ţi-am furat corespondenţa,
aşa că s-ar putea să fiu căutat de poliţie.
" Dragă Mia, îmi face o mare plăcere să-ţi spun... "
Mia, ai luat proba.
Ai fost acceptată la Juilliard. Mia, ai reuşit
Am fost acceptată.
Şi dacă vrei să vin cu tine, o să vin.
Bine, o să mă mut la New York.
O să fac tot ceea ce doreşti.
Doar te rog, rămâi.
Eşti casa mea, Mia.
Nu-mi pasă unde o să fim, atât timp cât o să fim împreună.
Acum ştiu asta.
O să fac orice dacă rămâi.
Nu pot.
Ştii că nu pot.
Încă lucrez la el, dar...
Mi-ai compus un cântec.
Respiră adânc, respiră uşor.
Sunt aici pentru tine.
Aşteptând.
Rămâi puternică, rămâi tânără şi observă lumea.
Nu trebuie să-ţi fie teamă.
Aştept.
O să te revăd curând.
Cum poate o inimă ca a ta
Să iubească o inimă ca a mea ?
Cum am trăit până acum ?
Cum de am fost atât de orb ?
Atât de orb.
Mi-ai deschis inima...
Încă ai o familie.
Toată dragostea ta
Mi-e suficient
O să fac orice dacă rămâi.
Dacă vrei să pleci, vreau să ştii că poţi s-o faci.
Cum am trăit până acum ?
Mia.
Traducerea şi adaptarea: Al_Mic. Subtitrari-Noi Team/www. subtitrari-noi. ro
Add me on Facebook: Floryn Gabriel