Jeg har alltid vært min egen verste fiende.
Så sen du er!
- Hudson Milbank. - Så sen du er. Hudson Milbank.
Så sen du er.
Til og med den viktigste dagen i min karriere.
Jeg var så usikker på hva jeg var.
Jeg var ikke den samme lenger.
Jeg levde i en slags endeløs drømmetilstand,-
- men fungerte uten at noen andre merket det.
Jeg levde på autopilot.
Jeg er redd jeg aldri skal komme meg ut av det.
Mitt livssyn er; Jeg vil være en glad person med glade tanker.
Og vi er alle bare én enkel handling unna katastrofen.
Du bør ta det rolig.
Men jeg ville ikke ta det rolig.
Jeg ville bare stanse den evige grublingen, bekymringen og angsten.
Jeg ante ikke at det å inhalere en joint 12 ganger på 12 minutter,-
- kunne sende et allerede sårbart sitt rett utfor stupet.
Herregud!
- Herre Jesus! - Du har bare røykt for mye.
Det går bra.
Jeg er ferdig!
Fra da av led jeg av så skremmende symptomer-
- at det oppslukte hvert øyeblikk av min tilværelse.
Den offisielle betegnelsen var "depersonalisering".
Samme hva jeg gjorde, gikk det ikke bort.
Så hva var det egentlig?
Depersonalisering er en varig følelse av fremmedgjøring.
Som om man er en utenforstående observatør til sine egne tanker.
Går det bra med deg?
En følelse av at verden er uvirkelig eller merkelig.
Som å leve i en drømmelignende tilværelse.
Med andre ord; Jeg var ferdig.
- Hørte du det? - Ja. Er det ille?
Hold armene ut til siden og berør nesen med pekefingrene.
Nå kan du åpne øynene. Du er frisk.
- Det er umulig. - Jeg fleiper aldri med hjernen.
- Fingeren traff neseboret. Så du det? - Det var nært nok.
- Men ingenting føles virkelig. - Kanskje du bør se en psykiater.
Jeg lever også under evne. Ikke fordi jeg er gjerrig,-
- men jeg er redd for at det skal gå så langt at jeg ikke vil fungere.
Så jeg åpnet sjekkheftet og havnet hos en psykiater,-
- en spesialist på kreative typer på randen av sammenbrudd.
Har du hørt ordet dysforisk?
Jeg visste det. Jeg er blitt gal.
Det er psykotisk.
Dysforisk er når du ikke trives helt med deg selv.
Vent litt. Si det igjen.
De neste ukene snakket jeg ikke om annet enn det ordet.
Det betyr at jeg ikke trives med meg selv.
Tom hadde vært skrivepartneren min i sju år. Vi utfylte hverandre.
Han så på seg selv som skribenten. Jeg var selgeren.
Selv i min tilstand kunne jeg selge bedre enn ham.
Hvordan går det med fremmedgjøringen?
Du kan stikke en gaffel i øyet mitt uten at jeg føler noe.
Men du er klar til presentasjonen neste uke?
- Jeg lider her. - Nå, ja. Men dette er viktig.
- Hvorfor røykte jeg marihuana? - Vi må selge noe.
Jeg rørte aldri dop på skolen.
Du leder alltid presentasjonene, -
- så du må legge ned gaffelen før møtet.
Kunne jeg ikke ta et par trekk? Måtte jeg røyke hele?
Jeg har røykt hele livet, men aldri stirret sånn på bestikket.
- Har dere kalkunburger? - Helvete!
Ok. Greit.
Hva med psykiateren? Er han god?
- Han studerte på Harvard. - Det kan ikke bli bedre enn det.
- Hva sa han? - At det vil hjelpe selvfølelsen min-
- å la navnet mitt stå først på annet hvert manus.
Han er en Harvard-idiot.
Jeg så på golfkanalen i 23 timer i går.
- Hvorfor golf? - Vet ikke. Det er beroligende.
- Det er grønt og folk hvisker. - Så du går slett ikke ut?
Dette er litt mer enn at jeg ikke trives med meg selv.
Hva skal jeg gjøre?
Hudson.
Det er viktig å sosialisere. Selv om du må tvinge deg selv.
Du er verdens søteste hund! Så fin du er.
Jeg leste at hvis du ikke er bedre etter 12 ukers psykoterapi-
- bør du finne en annen psykiater.
Dette var uke 14 med dr. Townshend, men vi var blitt venner.
- Står S-en for Scott? - Ja.
- Kan jeg kalle deg det? - Nei.
En måte å overleve ventetiden mellom hver time-
- var å beskjeftige meg med de lengste filmene som fantes.
- De må leveres på tirsdag. - Hva om jeg ser alle i kveld?
Ok.
Dr. Townshend.
Tenk å støte på deg! Hvordan går det?
Fint.
Jeg har vært i videosjappa.
Hei.
Jeg får vel gå hjem og vente på neste time.
- I morgen, ikke sant? - Fint.
En pasient.
Townshend hadde gitt meg clonazepam.
Det sto; "Tas etter behov", noe som betydde mandag-fredag og i helgene.
En blå tablett tilsvarte tre øl.
To tabletter reduserte følelsen av håpløshet med en tredjedel.
Man trengte flere om man var blitt avvist av psykiateren sin.
Jeg elsket den sløvende følelsen, men det var én ulempe;
Seksuell dysfunksjon.
Jeg tente ikke lenger på et vanlig samleie.
Jeg måtte spille de mest ekstreme 20 sekundene om og om igjen.
Åh, knull meg med tunga di!
Selv om jeg var blitt avvist, ga jeg dr. Townshend en sjanse til.
Han var ute med venner. Det endret ikke hans engasjement.
Fortsett.
- Jeg kjeder deg visst. - Unnskyld?
- Du sovnet. - Nei.
- Du snorket. - Jeg lyttet.
I går regnet jeg ut at jeg hadde brukt $ 2650 hos deg, -
- og jeg føler meg like gal som før, så hvis du snorker...
Du overdriver, Hudson.
Til den prisen burde du vedkjenne deg meg når vi møtes på restaurant.
- Kanskje vi bør snakke om dette. - Kanskje det.
- Du er visst sint. - Ja, jeg er sint. Jeg stoler på deg.
Du er min prøvestein for mental helse, vi har et bånd...
Faen ta!
Intens trening var neste skritt.
Om endorfinnivået økes nok, kan hjernens kjemi endres.
Jeg fant en time full av lesber.
Ikke etter eget ønske, men det var merkelig beroligende.
Ok, dette er deres tid, så gi alt dere har!
Etter 30 minutter trodde jeg noe skjedde,-
- men det var psykosomatisk ønsketenkning.
Beina mine kunne like gjerne tilhørt en av lesbene.
Jeg ante ikke hva jeg skulle gjøre. Jeg hadde ikke vært hjemme på 5 år.
Kanskje litt kontakt med familien var det jeg trengte.
- Hva er dette for galskap, sønn? - Det er angst. Det er alt.
- Kjære vene. - Sønn?
Jeg ønsket å få hjelp av far, men han var kongen av nøktern tankegang.
Jeg får alltid det samme rådet.
Tror du det var marihuanaen? Hvorfor måtte jeg røyke så mye?
Bare ta deg sammen, så går det bra.
Jeg vurderte å kontakte Stan,-
- storebroren jeg alltid hadde sett opp til.
- Jeg er opptatt. - Et glass vann før jeg sykler hjem?
Jeg holder på å skrive. Det er en bensinstasjon på hjørnet.
- Sønn? - Jeg får ikke puste.
- Hva er det? - Han får ikke puste.
For guds skyld. Slutt å oppføre deg som et barn.
Pust.
Han hyperventilerer.
Jeg tror det holder, sønn.
Kontakt med familien var ikke svaret.
Jeg måtte tilbake til LA og lege meg selv.
Jeg vet at du er der! Hudson, kom igjen, stå opp!
Få fart på beina.
Pass så du ikke snubler i klærne som sikkert ligger overalt.
Jeg banker på døren. Lukk opp.
Du må kle deg. Vi har et møte om 30 minutter.
Kommer aldri hushjelpen lenger?
- Blir det jeans og T-skjorte i dag? - Jeg dør.
- Greit. Jeg kan kjøre. - Jeg må sove.
Hva med denne skjorten? Se her. Tuller du?
- Jeg kan ikke gjøre dette. - Jo da. Skjorten skal øverst.
Og buksene skal, utrolig nok, nederst.
Beina i kors, jeg legger buksen i kors.
Hvor er skoene? Vi må ha sko. Hvorfor det? Fordi du skal ut.
Flott. Jeg venter i bilen. Vi må få denne jobben.
Hvordan går det nå?
- Bedre enn i bilen, ikke sant? - Herregud!
- Kan du holde ut til etter møtet? - Jeg kan skjule det.
Godt, det er alt vi trenger.
Han kan ta imot dere nå.
Du kan godt begynne nå.
Beklager at jeg er sen.
Faen!
Da jeg så på henne, ble jeg dratt tilbake til virkeligheten.
Vil dere høre versjonen til 50 millioner eller 100 millioner?
Du klarte det!
La oss få oss noe å spise.
- Den jenta er en engel. - Hva? Hvem da?
- Utviklingsjenta. - Å, nei. Nei, vær så snill.
- Hva er det? - Husker du forrige gang? Kopijenta?
Blomsten og regnet og besettelsen over hennes ungdommelige glød.
- Vi jobbet ikke på et år etterpå. - Det er annerledes med denne jenta.
Ja vel, kanskje det er helt annerledes.
Men det er noe ganske annet med penger i kassen også. Ok?
- Ok. - Fint.
- Faen! - Hallo?
- Er Hudson der?
- Ja. - Er du Hudson?
- Ja. Hvem er det? - Sara Harrison.
Hvem?
Du var på jobben min i dag. Du smisket for sjefen min.
Ja. Hei. Det er meg.
- Er det greit at jeg ringer? - Ja, klart det.
- Hallo? - Hallo?
- Jeg lurte på om du ville treffes. - Vi to?
Når da?
En helt vanlig skje.
Du har sett den tusen ganger. Helt vanlig bestikk.
- Imponerende. Hvor ble det av den? - Det er magi.
- Fanget ditt? - Det er bare et teit triks.
Jeg har sett deg før. På en fest for noen uker siden.
Du satt alene på en sofa og en hund kom bort. Du ga den...
Potetgull.
Du så veldig ensom ut.
Det er bare sånn jeg ser ut når jeg har det moro.
Du så ut som du hadde lyst til å gå.
Gjorde jeg?
Det var noe jævlig påfallende med deg. Beklager. Søtt.
- Jeg banner når jeg blir oppglødd. - Det gjør ingenting.
Det er ikke Tourette, altså.
Hun var fantastisk.
Stemningen løsnet da hun begynte å snakke om eksen.
Han tok en pistol ut av hanskerommet-
- og skjøt seg i hodet foran ekskona.
Hun likte tydeligvis ustabile menn, og det var jo perfekt.
Hva er din største frykt?
Vel, jeg har to.
Først at jeg plutselig skal bli gal.
Og det andre er-
- at noe skal skje med faren min.
At han skal dø?
Jeg ser helst at du ikke sier det.
- Er du redd ordet? - Jeg er redd at hvis jeg sier det...
- Så vil det skje? - Ja.
Det gjør ikke det.
Død, død, død. Dø, dø, dø... Ser du?
Ingenting.
Ingenting kommer til å skje når du sier det.
Det er slik hjernen min fungerer.
Forventet levetid for menn er 72 år. Det er 25000 dager.
Du sover en tredjedel, så det er 16000 dager.
Bruker du halvparten på å finne ut hva du vil, er det bare 8000 igjen.
Jeg er 36, så jeg har bare 4311 dager igjen.
Hvis jeg ikke blir syk eller påkjørt av en buss.
Du er en uvanlig person.
Far er fysiker. Han underviser i strengteori.
- Interessant. - Det er affæren med en studine også.
- Skal jeg komme inn? - Ja, det syns jeg.
- Hva er greia med ham? - Han liker meg.
Han gir meg CD-er og sirkler inn sangene som minner ham om meg.
- Folk stirrer alltid på tallene. - Ja.
- Jeg tror det er fordi de er nervøse. - Ja.
- Hva syns du? - Høres bra ut.
- Ærlig. - Det verste jeg noen gang har hørt.
Kast den på peisen.
Hvor har du fått alt dette fra?
Hva er det?
En skilpadde.
Jeg knuste hodet. Jeg så basketball, det helvetes laget mitt tapte, -
- så jeg kastet fjernkontrollen på TV og... hodeløs.
Jeg ser det. Du er sinnssykt søt.
Syns du jeg er søt?
Jeg syns jeg har et stort hode.
Du har i hvert fall en hake.
Se her. Det går i ett fra haken til halsen. En "hakals".
- Et øre er større enn det andre. - Det kan jeg ikke se.
- Løgnere havner i helvete. - Nå ser jeg det.
- Du har virkelig ingen hake. - Vel, du ser ut som en løve.
- Du ser ut som en ugle. - Ugle?
En ugle uten hake.
Jeg må gå.
Hvor da?
Jeg har en avtale i morgen som jeg hadde glemt.
Hva slags lås er dette?
- Ødela jeg alt nå? - Jeg ringer, så vær forberedt.
Du ligner faktisk på en ugle.
Liker du denne jenta?
Fortalte du henne at du led av depersonalisering?
- Hvordan var det? - Det verste jeg har sett.
Du bør ta kulen og kaste den i peisen min.
Hun klarte å dra meg ut på dagtid.
Vi gjorde ting som var like trygge som golfkanalen.
Nettene var verst, så jeg overtalte henne til å se-
- "Lawrence av Arabia", "Broen over Kwai"-
- og "De sju utvalgte", som vi så to ganger.
Hun lot til å like det. Jeg kunne hatt det slik for alltid.
Jeg syns vi skal gå ut i kveld.
Ut?
Jeg trodde vi skulle se Star Wars-trilogien med kommentarer.
Jeg vet det. Star Wars-trilogien er morsom, -
- men kanskje vi kan gjøre noe annet.
Selv om Millenniumsfalken var det eldste fartøyet, -
- reddet det alle sammen,
Ja, det gjorde det.
- Jeg vurderer å kjøpe ny bil. - Hvorfor det?
Jeg vil ikke at du skal tro at jeg liker å kjøre en ti år gammel bil.
Mange i LA har ikke forsikring, så de stikker hvis de kjører i deg.
Du trenger ikke imponere meg, Hudson.
Jeg vet det.
Og jeg ser på hus.
La oss dra dit!
- Går det bra? - Ja. Du?
Imponerende.
- Du bør gi henne fem dollar. - Fem dollar?
- Jeg har bare tjue. - Du skal få dem tilbake.
Du bør vaske hendene.
- Veldig bra. - Jeg skal få tak i våtservietter.
Ok.
- Hvorfor har døgnåpne butikker lås? - Stjeler du mye?
- Stjeler? - Pennen.
- Nei, jeg betalte for den. - Ikke lyg. Jeg hater det.
Hvorfor gjør du det?
- Jeg vet ikke. - Jo, det gjør du.
Det gir meg en følelse av kontroll, adrenalin...
Jeg kan ikke være med en som stjeler.
- Det er bare småting. - Samme det. Det er galt.
- Jeg vet det. - Gjør du det?
Ja. Det skal ikke skje igjen.
Det er bare noe du sier.
- Leverte du den tilbake? - Det er som om det aldri har hendt.
Takk, Hudson.
Nei, jeg skal takke deg. Stjeling er galt. Jeg vil ikke gjøre noe galt.
Du er klar over at vi ikke har hatt sex ennå?
Ja, jeg er klar over det.
Vil du ta meg med hjem til deg?
Til meg?
Det er nesten som en skihytte.
Ja, det er ganske hytteaktig.
- Leier du? - Jeg betaler en månedlig avgift.
- Hva i helvete var det? - Det er bare en ekornfamilie.
- Vil du ha noe? - Hva har du?
Jeg har pasta. Ikke noe saus, men jeg kan godt lage pasta.
Så søtt av deg. Men vi spiste nettopp, så...
- Hva med litt flaskevann? - Jeg har ikke flaskevann.
Jeg mener det er lureri. Springvann må gjennom mye strengere testing.
Springvann er greit, det.
Hudson, hva ser du etter i et forhold?
En som holder ut å være sammen med meg, antar jeg. Her.
Takk.
Du da?
Jeg vil vite at selv om jeg mister alle lemmene, -
- så vil vi likevel være sammen.
Og at navnet mitt høres annerledes ut når det kommer fra hans munn.
Som om det er trygt der.
Eller at jeg tar på parfyme og han etterbarberingsvann, -
- og når vi går ut, kan vi kjenne lukten av hverandre.
En som får deg til å smile når du er sliten.
Det er viktig.
Eller du sier noe-
- selv om du er redd det vil få ham til å slutte å elske deg.
Men når du sier det, elsker han deg faktisk bare enda mer.
Eller hvis du sier at du liker genseren hans, -
- så begynner han å gå med den hver dag.
Mitt beste eksempel er besteforeldrene mine.
Bestemor har leddgikt i hendene og kan ikke lakkere tåneglene.
Så bestefar gjør det for henne.
Hele tiden.
Selv om han også har leddgikt.
Liker du hjemmet mitt?
Jeg liker deg.
Hva gjør du?
Får du ikke sove?
Vil du slå på TV?
- Er det greit? - Veldig bra.
Hvor mange jenter kan sove til en golfturnering?
Kanskje mange, men dette var den første jeg hadde møtt.
Jeg vil ikke se deg her igjen, hører du?
Jeg kunne ikke skjule lidelsen min for henne for alltid.
Skulle jeg ha kjangs hos Sara, måtte jeg bli frisk.
Jeg fikk en ny psykiater, en spesialist i et stort ord.
Det betydde; "Drit i prat, ta medisiner!"
- Så, doktor... - Richmond.
Saken er den at jeg tror jeg har forelsket meg i-
- den vakreste, mest utrolige, merkeligste damen i verden.
Hun er så pen. Hun tror hun har stort hode, men det har hun ikke.
I går fullbyrdet vi vårt forhold. Jeg hadde sex... Vihadde sex.
Det burde vært deilig, -
- men jeg tenkte bare på at hun ikke måtte se pennen jeg stjal.
Jeg sa jeg hadde levert den tilbake, men det hadde jeg ikke.
Jeg tenkte på alt dette da jeg skulle...
Hjelp, for faen. Hjelp!
I en full heis, står du helt bak eller helt foran?
Hva?
I en full heis, står du helt bak eller helt foran?
Bak. Foran. Foran.
Men noen ganger-
- stirrer jeg på tallene fordi jeg blir nervøs.
- Hører du stemmer fra TV? - Som ikke er en del av programmet?
- Ja. - Nei.
Jeg tror vi skal begynne med divalproex-natrium.
- Hva er det? - Antipsykotika.
Er jeg psykotisk? For jeg føler meg psykotisk iblant.
Det at du spør, beviser at du ikke er det.
Hvorfor skal jeg ta psykosemedisin?
I små doser kan det hjelpe mot tungsinn, som nok er ditt problem.
Jeg trodde det var derfor jeg gikk på clonazepam.
- Har en fra Harvard foreskrevet det? - Ja.
Idioter. Du må slutte på dem straks.
- Hjelper dette mot depersonalisering? - Det er det vi skal finne ut.
- Er det bivirkninger? - Ingenting å bekymre seg for.
- Har du tatt antipsykotika før? - Nei, jeg er ikke psykotisk.
Jeg spurte, og det beviste at jeg ikke var det.
Jeg tar dem mot depersonalisering.
- Er du klar over bivirkningene? - Det var ingenting å bekymre seg for.
Tåkesyn, forstoppelse, tørre øyne, tørr munn, problemer ved urinering.
Ingenting å bekymre seg for?
Tardive dyskinesier:
Permanente rykninger i ansiktsmusklene.
Fy faen! Jeg hadde ikke noe valg.
Permanent galskap eller irreversible ansiktsrykninger.
Vent en time til, sønn. Jeg lar bakdøren stå åpen.
- Hvor har du vært? - Hva? Her.
Jeg har ringt og ringt.
- Hva er klokken? - Nesten fire.
Jeg sovnet.
Jeg sovnet på badet.
Sovnet du på badet?
Hudson, hva er det som foregår?
Ingenting.
- Hudson, fortell meg hva som foregår. - Ingenting!
Jeg vil vite det.
Fagtermen er depersonalisering, -
- men jeg kan ikke forklare deg hva det er siden du ikke har det.
Kan du prøve?
Når jeg stresser, noe som er hele tiden, -
- blir forholdet mitt til virkeligheten helt forvridd.
Jeg ser hånden min, men den føles ikke...
Jeg ser og hører deg snakke, men det føles ikke virkelig.
Føles ikke jeg virkelig?
Alt startet med en joint. Tror du det var det?
Nei, jeg tror ikke en joint kan forårsake noe sånt.
Jeg trodde du ville gå fra meg hvis jeg sa det.
Har du snakket med noen om dette?
- Mange. - Hva sa de?
De gir meg tabletter, men de gjør meg bare verre.
Føler du deg noen gang bedre?
4.45 om morgenen.
De neste 20 minuttene er den eneste stunden da byen er helt folketom.
Det føles som vi er de siste menneskene på jorden.
Jeg skulle ønske det alltid var sånn.
Du kan ikke leve sånn.
Noen ganger ønsker jeg at jeg ikke gjorde det.
Jeg tror ikke du skjønner hva han går gjennom.
Jeg er bekymret for ham.
La meg berolige deg.
Folk som snakker om å ta livet av seg, gjør det sjelden.
Å ja? Jeg var sammen med en fyr som snakket om det hele tiden.
Og så skjøt han hodet av seg.
Hudson, jeg vil gjerne snakke med Sara alene litt.
Jeg vil gjerne vite hvorfor du er her.
- Fordi jeg er glad i ham. - Hvorfor?
Fordi han gjør teite trylletriks.
Man kan ikke velge hvem man skal forelske seg i.
Jeg ville aldri latt ei jente bli med til psykiateren min.
Hun var fantastisk. Hun tok meg i forsvar og satte ham på plass.
- Hun vet for mye om deg nå. - Og så?
- Hun kan bruke det mot deg. - Til hva da?
Som et trumfkort. Hvis det er noe hun vil.
Nei, Sara ville ikke gjort det.
Ok. Vet du hva?
Ok, hun høres flott ut.
- Skal vi jobbe noen timer? - Ja. Det kan vi godt.
Da første runde med medisiner slo feil,-
- bombarderte dr. Richmond alle nevrotransmitterne mine.
Så vi prøvde alt på en gang.
Sertralin, bupropion, fluoxetin, MAO-inhibitorer, hydroklorid.
En stollek med dop. Når musikken stanset, fikk jeg ingen stol.
Jeg ble immun mot medisinene. Jeg søkte bare lindring.
- Lykke til med disse, Hudson. - Takk, Rick.
Vi må slå av dette her.
Bare én turnering til.
Hvordan er realitetsoppfatningen din nå?
La oss...
Du... La oss gifte oss.
- Hva? - La oss gifte oss.
- Du mener alvor. - Ja.
- Ekteskap er et jævlig stort ansvar. - Jeg vet det.
- Og hardt arbeid. - Jeg vet det.
- Du er ikke klar til å gifte deg. - Jo, det er jeg.
Jeg vil ha barn en dag.
- Tror du at du takler det? - Ja, gjør ikke du?
Jeg sa ikke det. Men vi bør ikke snakke om ekteskap-
- nå som du går gjennom denne... greia.
Denne jævlige tilstanden som ingen kan gjøre noe med.
- Du vil komme deg gjennom det. - Hva om jeg ikke gjør det?
Det vil du!
Ja, men hvis ikke?
Hva om jeg blir sånn resten av livet?
Jeg tror ikke det er sant.
Du må bare slutte å være så...
Hva da?
- Negativ. - Negativ?
Beklager at alle andre har perfekte synapser og går rundt i lykkerus, -
- mens jeg ikke kan si om denne blomsten er virkelig!
Hvis du venter på at jeg skal bli bedre...
Dette er sånn jeg er.
Tom hadde rett. Jeg ville bare gi henne bekymringer-
- og et behov for stadig bekreftelse på at jeg ikke var gal.
Det var bare et tidsspørsmål før hun ikke orket mer.
Sabotere det beste i livet mitt?
Selvsagt kunne jeg det.
Klar?
Hva er det?
- Du skulle ikke gjøre det mer. - Jeg har ikke det.
- Hold opp. - Hva da?
Jeg vet hva du prøver på. Ikke gjør det.
- Hva er det jeg prøver på? - Du lovet.
- Dette er meg, ok? - For noe pisspreik.
Vil du gjøre det slutt? Tror du at du er så jævla uforbederlig?
Så gjør det slutt.
Kom igjen, si at det er slutt.
Du er nødt til å si det.
- Helvete! - Helvete...
Sa jeg ikke at hun ville gjøre det?
Hun gjorde ingenting. Jeg ødela det. Jeg!
Ok, ok, så be om unnskyldning.
Nei, hun fortjener en normal person, -
- ikke en kleptoman galning som...
...frir til henne.
- Ok. Du trenger en annen type dame. - Så jeg kan gjenta alt?
Nei, hør på meg.
Der er hun. Tiltrekkende. En helt annen type.
Gå bort og si hei.
- Jeg kan ikke. - Se på meg. Hvem er din beste venn?
- Dave Wilson. - I denne byen.
- Du... - Takk. Stol på meg.
Jeg vet at du er deppa, men dette er den beste måten.
Si hei. Ikke fri, ikke nevn golfkanalen. Bare snakk til henne.
Hun skal gå, gjør det nå.
- Hun skal på do. - Perfekt. Kom igjen!
Du vil ikke tro det. Hun er lege. Spesialist i kognitiv atferdsterapi.
Utrolig. Og hun er sexy!
Kognitiv atferdsterapi;
Du kan endre deg selv ved å endre de negative tankene.
Ville det fungere? Jeg tvilte, men hun var høyst kvalifisert.
Professor ved UCLA, psykologimaster fra Stanford og Cambridge.
Hadde skrevet bøker og artikler i medisinske tidsskrifter.
Nettopp det jeg trengte.
Å si: "Jeg hater meg selv for å ha ødelagt forholdet til drømmekvinnen" -
- er et eksempel på overdrivelse.
En bedre måte å si det på er:
"Jeg er skuffet over at vi ikke er sammen lenger,"-
- "men mange forhold tar slutt."
"Hva kan jeg gjøre for å endre atferden min neste gang?
Er du gift?
Et annet område vi skal ta for oss, er kategorisering.
Ja visst, men fins det en herr doktor Blaine?
Det er ikke relevant for behandlingen din.
- Hvor er du fra? - Vi er ikke her for å snakke om meg.
Men det er Texas, ikke sant?
Arkansas. Ok?
Andre terapeuter ville aldri forlatt sitt trygge kontor,-
- men dr. Blaine tok pasientene sine ut i felten.
Jeg kan ikke.
Det er ingen forbindelse mellom det å si et ord og din fars helbred.
Hvorfor friste skjebnen?
Det vil redusere angsten din slik at du blir bedre.
Ok, gi meg et øyeblikk.
Du klarer det, Hudson.
Død.
Det fungerte. Han er ok. Han klipper hekken.
Der ser du.
Har en pasient noen gang bedt deg ut?
Det skjer.
- Har du noen gang sagt ja? - Aldri.
- Hva med middag med meg? - Jeg tror ikke det.
- For vi har et profesjonelt forhold? - Nettopp.
- Hva om jeg sluttet å gå til deg. - Jeg tror ikke det er så lurt.
Men hvilke regler gjelder?
Du er veldig søt, Hudson, men jeg vil bare at du skal bli bedre.
Var det derfor du rødmet?
Som en del av behandlingen, ga dr. Blaine meg øvelser-
- å trene på mellom konsultasjonene.
Første oppgave/ Telle antall negative tanker.
- Hallo. - Hudson. Det er dr. Blaine.
Er du opptatt?
- Nei, jeg gjør bare hjemmeleksen. - Bra.
Jeg har funnet en interessant artikkel om kortisolnivåer-
- som kan være til hjelp. Du bør lese den.
- Jeg har den faktisk med meg nå. - Ja, selvsagt.
Høyt kortisolnivå øker adrenalinet.
Det kan føre til en følelse av depersonalisering.
Interessant.
Jeg skal lese mer i helgen. Jeg håper ikke du måtte kjøre langt.
Nei da. Jeg bor i en bule bare fem minutter unna.
Bule? Det er sikkert ingen bule.
Herregud, det er en bule!
Det er det eneste stedet jeg føler meg tilnærmet ok.
Nesten som en trygg havn.
- Så leit at dette skjer med deg. - Takk.
- Det er urettferdig. - Takk.
Og det er sant at jeg rødmet.
Jeg visste det.
Rent terapeutisk er det viktig å få det frem i lyset.
Jeg syns du er sjarmerende, tiltrekkende og morsomt, -
- men slik situasjonen er, kan ingenting skje på det området.
Beklager.
- Døren... - Er treg.
- Pisspreik. - Første gang hun hadde sex på sju år.
Det var som å ha et såret dyr oppå seg.
- Det er galt. - Hva skal jeg gjøre?
Er det ikke innlysende? Se om du kan gå til henne uten å betale for det.
Hei. To av de sjokoladegreiene.
Det er helt og holdent min feil. Utilgivelig.
Jeg har snakket med en kollega-
- for å finne en som kan overta timene dine.
En som kan få meg til å si "død"?
Slik må det bli. Jeg kan miste lisensen.
Jeg kan ikke gå til en annen, det må være deg.
Hudson, vi gikk over streken.
Kan vi ikke bare glemme det som skjedde?
Kan du det?
Ja.
Den første gangen var det spennende.
Nå innser jeg at jeg lot henne utnytte meg,-
- så jeg kunne utnytte henne for å få meg raskere frisk.
Jeg var blitt en kognitiv hore.
Dr. Blaine igjen. Vi kan gjerne møtes før tolv, Hudson.
Hei, Tom her. Jeg jobber, det gjør ikke du.
Husk det viktige møtet neste uke. Med produksjonssjefen.
En helt unik sjanse, partner. Du må gi alt. Ring meg.
Hudson, det er dr. Blaine igjen. Ring meg hjemme når du kan.
Jeg håper jeg ikke har fylt opp telefonsvareren din.
Svareren er full.
Er det dette, sviskejuice, og så døden?
Knuller du fortsatt skallekrymperen?
Jeg tør ikke gjøre det slutt.
Hun gjør ekstra research for meg. Hun avbestiller andre pasienter.
- Dette kan bli ille. - Hudson?
- Herregud... - Nå ble det ille.
Jeg syns vi skal spise lunsj.
- Hva skal jeg gjøre? - Spis lunsj, spis lunsj.
Jeg tenkte det var tryggest å si det jeg skal si på et offentlig sted.
Noe har skjedd med følelsene mine. Atferden min har vært...
Forsvinn!
Uakseptabel.
- Det er sånt som kan skje. - Nei.
Så du hvordan jeg snakket til kelneren nå nettopp?
Ja, jeg gjorde det.
- Det må ta slutt. Vi to. Dette her. - Jeg er enig.
Jeg analyserte atferden min i hele natt.
Bebreidet meg selv. Avskydde meg selv.
- Jeg har det sånn hver kveld. - Takk for at du sier det.
Jeg har hørt på andres følelser i så mange år-
- at jeg har ignorert mine egne.
Og alt kommer ut her på restauranten foran alle disse menneskene?
Det er noe jeg må håndtere.
Jeg føler meg så mye bedre nå.
- Jeg har til og med appetitt igjen. - Tunfisk-ostesmørbrød ser godt ut.
Nei, det går ikke. Jeg elsker deg, Hudson.
- Hva? - Jeg elsker deg!
Jeg er så lei meg. Jeg mente ikke å heve stemmen.
- Jeg trodde du håndterte dette. - Ja, men...
Jeg får deg ikke ut av tankene!
Jo da. Jeg er håpløs. Du vil ikke ha meg.
- Jeg er smigret over at du tror du... - Jeg har følelser for deg.
Etter 15 år med kognitiv skolering, vet jeg litt om følelser.
Herregud! Hva er i veien med meg?
Jeg oppfører meg som en galning. Tilgi meg.
- Kan du tilgi meg? - Ja.
- Jeg syns vi skal gå. - Gjerne.
- Jeg må bare stille deg et spørsmål. - Vent til vi er utenfor.
Nei, nei. Jeg må vite det nå.
Tror du, under andre omstendigheter, at du kunne følt det samme for meg?
- Jeg tror du bør roe deg ned. - Roe meg?
Jeg tror jeg vet hvordan jeg er. Og jeg vet hvordan du er.
En omvandrende generalisert angstlidelse med økende problemer, -
- som føler seg forlatt av alle og har en tendens til hypomani-
- og til å overdrive alt rundt seg.
Jeg elsker deg!
Løp!
Jeg har ikke engang møtt familien din.
Hvordan gikk det med terapeuten?
Mr. Milbank? Dette er fra professor Paula Simons kontor.
Vi har en ledig plass i depersonaliseringsstudien vår.
Vennligst ta kontakt med oss.
Dr. Simon var eneste lege i USA som forsket på depersonalisering.
Jeg skulle komme meg gjennom disse fire dagene.
Endelig skulle jeg treffe andre depersonaliserte.
Jeg var begynt å tro at jeg var den eneste.
- Hvor er de andre? - Andre?
- De andre gale testpasientene. - Det er bare deg denne helgen.
Jeg skal ta blodprøve av deg hver hele time i 72 timer.
- Du tuller? - Så rart. Alle sier det.
Du får treffe dr. Simon på søndag.
Jeg er verdens mest egoistiske person.
Jeg ødela det beste som hadde hendt meg fordi jeg var redd.
Vi sees om en time.
Tell baklengs fra 2004 i grupper på sju.
Begynn på nytt hvis du gjør feil.
1997, 1990...
Har noen av dere gått til sengs med en pasient?
Jeg burde fokusert på testene,-
- men for første gang tenkte jeg ikke på meg selv.
Bare på Sara.
Du lider av depersonalisering.
Det vet jeg. Hvordan blir jeg kvitt det?
- Det vet vi ikke. - Jo. Det står om ei flott jente.
- Jeg har hørt det. - Og marihuanaen?
Den utløste noe som lå latent. Det ville nok skjedd uansett.
Men ikke helt sikkert?
Basert på vår forskning, var du nok disponert for det.
Hva skal jeg gjøre?
- Det fins medisiner. - Jeg har prøvd alt.
- Og terapi. - Har prøvd.
- Da bør du forsone deg med det. - Skal jeg forsone meg med det?
Jeg kjenner en dyktig kognitiv atferdsterapeut ved UCLA.
120 liter lagringsplass.
- Du finner ikke det i en Mercedes. - Jeg tar den.
Lyst og rommelig, en nydelig bakgård, flott parkett, fin hage.
Jeg tar det.
Hei, Tim, hvor er hun?
Hun er borte.
- Hun dro med en fyr. - Hvor da?
Maui.
En drosje fra flyplassen hentet henne for to timer siden.
- Hvilket flyselskap? - Jeg misliker bare ham mer enn deg.
- Hvilket flyselskap? - Delta.
Du kommer til å bli borttauet.
Vent litt.
- Hva gjør du her? - Ikke gjør det.
Han får deg ikke til å banne sånn som jeg.
- Dra hjem. - Til hva da?
Du er den eneste jeg er meg selv med. Den eneste jeg trives med.
Jeg har kjøpt nytt hus og en bil. Og et mindre fjernsyn.
Hudson, det handler ikke om hus, bil eller TV.
Hva med dette: Jeg elsker deg.
Ikke si det.
Du kan redde meg, men du vil ikke engang prøve.
Sara...
Kom.
Helvete!
Hallo?
Kan vi snakke sammen?
Jeg er opptatt.
Far er død, og du snakker jobb?
Det er bare broren min. Fortsett.
Legg på!
Hva faen feiler det deg?
- Hudson, hva gjør du? - Ingenting.
- Hva skjedde mellom deg og din bror? - Det spiller ingen rolle.
Det sa han også. Du bør gå ned til de andre.
Kan du slutte med det der?
Hold opp.
For svarte!
Hva er i veien med deg? Hvorfor har du alltid vært så sint på meg?
Spøker du? De sier at et barns tre første år er de viktigste.
Slo du meg i hodet i løpet av den tiden?
Jeg vil vite hvorfor jeg er blitt sånn.
Det var ikke enkelt for meg heller.
Aner du hvor egoistisk du var som barn?
Jeg var et barn. Unger er egoistiske.
Greit. Jeg var en dårlig mor. Er det det du vil høre?
Ja, det er det jeg vil høre!
Jeg trodde...
Av alle barna, trodde jeg at du og jeg...
At vi lignet mest på hverandre.
Det er i hvert fall sant.
Kanskje jeg ikke var så omsorgsfull som jeg burde vært.
Det må ha vært veldig vanskelig for deg å si.
Teorien var enkel. Om marihuana hadde utløst problemene,-
- kunne jeg røyke synapsene tilbake til normalen.
Det lå ingen vitenskap bak, bare magefølelse og ren desperasjon.
Var jeg redd? Ja visst. Ville det fungere? Det måtte det.
Dette går bra.
Er det alt du har?
Åh, herregud!
Jeg trengte et adrenalinskudd for å få tilbake virkelighetsfølelsen.
Jeg fortjente det. Og jeg visste hva som måtte til.
Hva stirrer du på?
Det er nok best å ligge lavt her.
Hva har du gjort?
Jeg stjal et par Air Soles joggesko.
Gode sko.
Hva har du gjort?
Ingenting. Men de liker ikke det.
- Det ordner seg. - Nei.
Jeg savner Sara.
Jeg tror ikke jeg kan skrive lenger, og jeg er helt alene.
Kjenner du meg igjen?
Jeg har gått forbi deg og hunden din utenfor butikken hundrevis av ganger.
Hundrevis av ganger, uten å gi deg noe.
Jeg vet det.
Jeg skal vente her med deg.
Var det virkelig nok for deg?
Kanskje dr. Simon hadde rett i at jeg var disponert for dette.
Det var bare lett å skylde på marihuanaen.
Kanskje det bare var meg. Kanskje jeg var problemet mitt.
Kanskje far hadde rett. Jeg måtte bare ta meg sammen.
- Hei. - Hallo.
Jeg er her for å si at jeg er glad i deg.
Selv om du kommer til å si: "Og så?" er jeg glad i deg.
- Ok. - Ha det.
Hudson, jeg tror du gjør en feil.
Vi trenger en time for å vurdere om du skal avslutte timene.
Det er hjernekjemien din som snakker. Det kommer stadig nye medisiner.
Her er betalingen din.
Er det første gang?
Jeg kan vente med deg.
Herregud, så sen du er!
- Hudson Milbank. - Herregud, så sen du er.
- Hudson Milbank. - Du er så sen.
- Beklager at jeg er sen. - Alt i orden.
Dere kan ta en avgjørelse på stedet, og det gjør partneren min oppglødd.
Så vi har jobbet hardt for å kunne presentere noe bra for dere.
Det er ikke sant. Han har jobbet hardt.
Han er skribenten av oss. En god en.
Jeg kan bare snakke dere rundt, og det holder ikke lenger, så jeg går.
Ja, jeg går. Tom overtar herfra.
Jeg kan sette ditt navn først.
Du vet at du fikser dette.
Trenger du validering?
Vil dere høre versjonen til 50 millioner eller 100 millioner?
Vær så god. De var utsolgt for organiske bananer.
Takk. Hvordan går det med Sara?
Hun er...
Rett der! Hun er rett der!
- Klarer du deg? - Ja da.
Hei.
Hei...
- Hvordan har du det? - Bra.
Bra.
- Hvordan har du det? - Bra.
- Bedre.
Jeg blir aldri helt normal.
Jeg trives fortsatt best kl 4.45 på hjørnet av Ventura og Woodman.
Jeg skal ikke oppholde deg. Jeg vil bare si at-
- hvis du mistet alle lemmene, ville vi likevel vært sammen.
Jeg håper ikke det skjer, for lemmene dine er... ganske flotte.
Og når jeg sa navnet ditt, skulle det alltid føles trygt.
Og jeg kan alltids prøve det med parfymen og etterbarberingsvannet.
Jeg skal prøve å få deg til å smile når du er sliten.
Jeg vet at du tror det er vanskelig, men jeg tror jeg kan klare det.
Og du trenger aldri være redd for å fortelle meg noe som helst.
Og hvis du likte skjorten, ville jeg ikke tatt den av på en måned.
Jeg kan lakkere tåneglene til bestemoren din, så bestefar slipper.
Du trenger ikke redde meg, Sara.
Men jeg vil elske deg resten av livet, -
- så det ville vært bedre om du var i nærheten.
Ok.