Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Loreno! Běž, Loreno!
Do toho, Lore!
Jak to jde, Loreno?
To jsem já! Chvíli s tebou poběžím.
Na nic nemyslím. Je to příjemný pocit...
běžet za svým cílem.
Bydlím tady, ve státě Chihuahua v Mexiku.
V zemi Rarámuriů je dobrý vzduch.
Žádný kouř z továren.
EL HORMIGUERO POHOŘÍ TARAHUMARA
Pojď, dítě
Půjdeme na vrcholek hory
Dáme si závod na vrchol
Musíme povzbuzovat běžce
Aby neztratil odvahu
Pane, musíme naštípat borové dřevo
Abychom běžci posvítili na cestu
Připrav kukuřičnou mouku, teto
Běžec možná bude mít hlad
Máma ráda svoji zemi a vše okolo.
Po posledním závodě dostala Lorena pozvání závodit v zahraničí
ve Španělsku, Argentině nebo Japonsku.
Je jí 22 let,
pochází z mexického domorodého kmene Tarahumarů
a nedávno si v sandálech doběhla pro vítězství v ultramaratonu.
Zvedni hlavu, Loreno.
Její otec Santiago Ramirez ultramaraton v Guachochi vyhrál třikrát.
Lorena, jeho 22letá dcera, ho vyhrála minulou sobotu.
Lorena uběhla 100 kilometrů
za 12 hodin, 44 minut a 25 sekund.
Ať to napřed podepíše.
Usměj se, Lore! Jsi šampionka!
- Šampionka! - Postav se mezi ně.
To je skvělé.
Nevím, uvidíme, co budou dělat.
Asi se se mnou budou fotit,
dokud budu vyhrávat.
Kdo ví...
Budou si mě fotit, až přestanu vyhrávat?
Loreno, fotku, prosím.
- Jsme tvoji fanoušci. - Díky.
Děkuju.
Takoví bývají vítězové.
Moc nemluví. Jsou trochu jako jeleni.
Jelen se na vás takhle podívá.
A uteče.
Ona nechce moc mluvit.
Docházet do školy bylo těžké, protože cesta trvala pět hodin.
Moje sestry nemohly chodit do školy,
protože se musely starat o naše zvířata.
Chodil jsem tedy jen já s bratrem.
Chtěl jsem, aby chodily i holky, ale nešlo to.
Vyrůstala tak celá naše rodina.
V domě bez dalších přátel.
Úplně sami.
Nejbližší sousedi jsou hodně daleko.
Všude chodíme pěšky.
Pro jídlo chodíme do La Ciénaga v Norogachi.
Jsou to asi tři hodiny pomalé chůze.
Pro jídlo...
jsem nikdy nejela...
veřejnou dopravou.
Jednoho dne jsme si uvědomili, že naše nohy jsou dobré na běhání.
Že máme...
na běhání talent.
Co děláte, Rarámuriové?
Aha, šeptáte.
Zapomněla jsem.
Musela jsem být tak potichu.
Potichu.
Otec mě poprvé vzal do Guachochi,
abych běžela v závodu na 11 kilometrů.
Nikdy mě nenapadlo, že bych mohla dobře běhat nebo vyhrávat.
Ale vyhrála jsem.
Přeji vám hodně zdaru.
Ať se vám daří.
V pořádku se vraťte.
Buďte opatrní, vím, že to není snadné.
Neriskujte.
Určitě si ale povedete skvěle.
Díky.
Mnoho štěstí všem závodníkům.
Teď začneme odpočítávat.
Budu rád, když se diváci přidají.
Pět, čtyři, tři, dva, jedna!
Start!
Do toho! To je ono!
Závod jsem odstartovala...
spíš pomalu.
Ale na 20. kilometru jsem zvýšila tempo.
Měla jsem radost, protože se ke mně nikdo neblížil
a nebyla jsem moc unavená.
Na 65. kilometru to pořád ještě šlo.
Začala jsem být unavená.
Ano...
běžela jsem s větším úsilím.
Vždycky se snažím dosáhnout svého cíle.
Není to žádná hra.
Do toho, Loreno! Dokážeš to!
Říkám sama sobě:
„Už to bude.
Cílová čára se blíží.“
Vedeš si skvěle!
- Bravo! Dobrá práce, Loreno! - Jsi hvězda, Loreno! Drž se!
Co to děláš, dítě moje?
Myslíš na mě?
Jsem rád za každý výsledek.
Ať už vyhraje, nebo prohraje.
Mně to nevadí.
Nijak na ni netlačíme.
Nemusí pokaždé vyhrávat.
Nohy někdy dostanou zabrat a bolí.
Hodně bolí.
Jsem ráda, že jsem zpět.
Šijeme si vlastní oblečení.
Já, matka a sestry.
Na běh mám speciální lehčí šaty.
Někdy běhám v šortkách, ale mám je pod sukní.
Bez sukně bych to nebyla já.
Urique, 80 kilometrů.
Nevím, kde to bylo.
Je to z mého prvního závodu.
Tahle patří Cuauhtémocovi.
Čtyři medaile ze závodu na 100 kilometrů.
Výhrami si vyděláváme peníze, ale nejde jen vyhrávat.
Jste první.
Loreno!
Gratulujeme!
Gratulujeme, výborně!
Skvěle.
Třináct hodin, 26 minut.
- A ten druhý? - Třináct hodin a 25.
Dobře.
Nešlo to, neměla jsem tam podporu, byla mi velká zima.
Měla jsem pocit, že se zhroutím, že je cíl moc daleko.
Byla strašná zima.
Sandály ztuhly a byly nepohodlné.
Problém nastal, když jsem zmokla a klesla mi teplota.
Jsou divné, nejsem na ně zvyklá.
Kolik kilometrů už ty sandály uběhly?
Nevím.
A kolik ve Španělsku?
Sto šedesát pět kilometrů.
A kolik ještě?
Ze závodů v Guachochi?
- Sto kilometrů. - Ne, sto deset.
- Sto devět. - Sto deset?
V Guachochi se běhá 110.
A dalších deset, než se tam dojde.
Ne, mnohem víc...
asi 29 kilometrů.
A dalších 29 při cestě zpět.
Uběhly už možná 500 kilometrů.
Asi je nebudu používat.
Lidé, co v nich běhají...
jsou vždycky za mnou.
Jedna, dva, tři, jdeme.
Běžíme sem s jídlem, staráme se o sovy,
a běháme sem a tam.
Podívej.
Baví tě starat se o kozy?
Už tolik ne, protože se domů vracím unavená.
To je kvůli tomu častému cestování.
Baví tě starat se o kozy?
Ano, ty už se o ně nestaráš.
Někdy.
Kdo to dělá teď?
Juana.
Uvidíme, jestli tě uklidní, rozesmutní nebo rozveselí.
Proč tady sedíš se zkříženýma nohama?
Už padla noc.
Je tma, není vidět...
V noci totiž...
létají světlušky.
Když létají světlušky, je vidět i v noci!
Jsou to světlušky!
No tak!
Co bys říkala na to,
kdybys musela žít v jiné zemi?
Kdybych žila v jiné zemi,
moc by se mi stýskalo.
Šest, pět, čtyři, tři, dva, jedna...
Start!
Do toho, běžci! Jdete příkladem...
nám všem.
O Loreně si všichni myslí, že je velmi silná
a dokáže se o sebe v závodě vždy postarat.
Pro ni je to dobrodružství a zábava.
Obzvlášť když je z rodiny běžců.
Je pro tebe běhání vážná věc?
- Co? - Když běžíš, bereš to vážně?
Ano.
Ano?
Určitě?
Řekla...
- Skvěle, Loreno! Drž se! - Do toho, Loreno!
- Dobře! Gratulujeme! - Výborně.
Drž se, Loreno!
Co to děláte, Rarámuriové?
Šeptáte.
To jen světlušky umírají.
Jejich světla.
Pohybují světýlky.
Zapínají svoje světýlka.
Podívejte na to světlo.
Jděte potichu...
za světlem.
Budu běhat, dokud budu moct...
a dokud budu mít sílu.
ZA ÚČASTI LORENY RAMÍREZ
Překlad titulků: Iva Krombholzová