Чи знаєте ви, що таке вулиця?
Тобто не як... ходити туди... а як... народитися там?
Не бувати більше ніде... і ніколи, ані разу не відчути ласки.
Так?
Тоді ви знаєте про темряву, про яку при денному світлі не говорять.
У мене була забита лапка, коли мене знайшли...
і загорнувши в рушник, віднесли до місця з клітками.
Там було зовсім не весело.
Але вони сказали: "Ми по тебе повернемося, Лапо".
"Лапа". Так вони мене назвали.
А одне одного вони кликали... Софі і Джейсон.
Принесеш мені води?
Я не встаю. Просто... міняю положення.
Якби у нас був сифон... можна було б діставати воду, не встаючи.
Досить було б...
А як би ти вмикала воду?
Ну, силою думки.
Сумно, що силою думки ти здатна тільки на те, що можна...
просто зробити рукою.
Ну, я хоча б щось можу, еге ж?
Ти ж нічого не можеш робити силою думки.
Тільки зупиняти час.
Ого, справді? Я... і гадки не мала.
А можна побачити це в дії?
Увімкни воду.
Я не хочу її марнувати.
Ти точно хочеш побачити?
Так.
- Так? - Так.
Так.
Добре.
Раз...
Два...
Три.
Майбутнє
У тебе так погано виходить.
Серйозно?
А я думала, навпаки.
Вітаю, дякую, що подзвонили в горайзіком. Я Джейсон. Можна ваш номер споживача?
Яка у вас операційна система?
І вгору, вгору, вгору!
Продовжуйте стрибати.
І вгору, вгору... а тепер під нього!
Відміться.
Бачила моє відео? Уже за 10 тисяч переглядів.
Ні, я...
- Ні. - Нічого.
Тобі таке, мабуть, і не подобається.
Яка у вас операційна система?
Добре, чудово. Зайдіть на свою пошту.
А потім... натисніть "налаштування".
Тепер прочитайте, що написано.
Ну ось.
Я можу ще чимось вам допомогти?
Дякую, що подзвонили. Гарного дня.
Як твій урок?
Скасували.
У зв'язку з моєю зависокою кваліфікацією.
Невже?
Так.
Було дуже непогано насправді.
- Там і президент був. - Обама?
Точно.
І він проголосив, що я,
на підставі всіх законів... маю право... танцювати.
І робити що заманеться.
І якби ти, скажімо, просто сиділа весь час у фейсбуці,
йому було б нормально?
Ну, він знає, що... я планую дещо по-справжньому... надзвичайне...
останні... 15 років.
А про твою маленьку подружку він щось казав?
Ні.
Про Кошулю він не знає.
Вона - особисте.
Хоча не те, що б я соромилась чи типу того.
Так, думаю, там точно збираються його приспати.
Отже, ми вчиняємо правильно.
- Думаю, так. - Ага.
Думаю, ми готові.
Готові до...
Ну, мабуть, ти маєш рацію.
- Усе одно це лише на півроку. - Так.
Максимум.
- Максимум півроку. - А потім зможемо... робити що захочемо.
До кінця життя.
А вона не маленька?
Ні.
- Вітаю, ми прийшли по котика. - Добре.
Зачекайте, ми трохи відстаємо від графіка.
Добре, дякую.
Мені треба відійти.
Дякую.
Хочете купити?
Мій тато малював.
Моя мама - вільний птах, тому я живу з ним.
Схоже на мене?
Так, цілком.
Я написала ззаду номери телефонів мами й тата, щоб покупець у разі чого міг повернути її нам.
Гарна ідея.
Знаю.
Але ніхто не купує.
Багато інших картин забрали.
Але наша й досі тут..
Просто не припала нікому до душі.
Мені вона до душі.
О, це необов'язково.
Ні, я хочу.
І... думаю, я відразу й заплачу.
Ну... ми не тиснемо, можете подумати.
Ходімо.
Йому вже краще, ніж на початку, але в нього ниркова недостатність, тож треба уколи.
Якщо після уколу побачите трохи крові, не бійтесь, це нормально.
Отже, укол раз на день... і день через день чергувати порції таблеток, тобто...
понеділок, понеділок - четвер,
п'ятниця, п'ятниця і так далі.
Добре.
О ні. Ми не можемо виписати його з гіпсом.
Треба ще десь місяць.
Ви зможете забрати його... 26-го.
Але не запізнюйтесь.
Ми змушені присипляти їх.
Побудьте з ним.
Добре. Привіт.
Ми заберемо тебе додому, будемо любити тебе...
і дбати про тебе до кінця твого життя.
Що б ти не зробив.
Так.
Бо він може бути диким.
Тобто ми ж не знаємо напевно.
Ну... навряд чи вони доглядали б його, якби він... був диким.
Жінка, яка була тут до вас, сказала, що йому лишилося ще п'ять-шість місяців, тож чи входить сюди?..
Якщо ви добре про нього дбатимете,
і він прив'яжеться до вас, то може прожити й роки.
Але, думаю, не більше п'яти.
Вони повернулися, і вони пестили мене,
і я випадково видав звук, який означає,
що я кіт, який належить цим людям.
І... після того, як видав цей звук, я відчув, що все так і є.
Це було відчуття, сповнене тепла,
і відчувати щось подібне на вулиці, уночі, було б нерозумно.
Але раптом мені здалося, що я вже не буду... вночі на вулиці. Більше ніколи.
Може бути й півроку.
Це якщо ми облажаємось. А ми не облажаємось.
- Мені треба їздити в Нью-Йорк, до батьків. - Ні.
Хтось завжди має бути вдома.
Тобто, це маю бути я?
А якщо я не захочу сидіти в підтримці ще п'ять років?
Через п'ять років нам буде по сорок.
Ого, сорок - це вже все одно що 50, а після п'ятдесяти життя вже...
просто залишок.
Залишок?
Тобто... того, що дійсно хочеш, уже не досягнеш.
О господи.
Отже, у плані всіх потенційних можливостей... через місяць...
для нас край.
Я завжди гадав, що розумніший.
І думав, що в кінцевому підсумку ми... будемо багаті.
Я завжди хотіла бути в курсі всього,
але зрештою безнадійно відстала,
і тепер просто думаю... навіщо?
Я думав, що стану світовим лідером.
Ну, цього точно не сталося б.
Для нас уже надто пізно.
Але є ще один місяць.
Знаєш, а взагалі це доволі багато, якщо так поміркувати.
Ми думали, що заберемо його сьогодні, але натомість маємо місяць...
Для чого?
Не знаю, але якщо це наш останній місяць но волі, то може варто...
Так.
Твоя правда.
Якби ми мали через місяць померти, то... точно змінили б пріоритети.
Так.
Що? Це робота.
Це було так легко! А для тебе?
Не дуже!
- Але тепер ти вільна... - Так, не можу дочекатись.
- Ти вже щось надумав? - Ні, але в цьому й кайф.
Нехай вибір знайде мене сам.
Я просто маю бути пильним і прислухатись.
- А якщо не вийде? - Тш, я слухаю.
- Не хочете спинити глобальне потепління? - Ні, дякую.
А що? Здається, я маю в ньому класний вигляд.
Ти ж не захисник довкілля.
Захисник.
Та невже? Отже...
ти любиш природу і... ходити гуляти?
Ну, я радий, що маю таку можливість.
Я б не хотів весь час сидіти у квартирі.
Та й яка взагалі різниця?
Суть того, що я роблю, в тому, щоб бути пильним, помічати все.
Я маю бути особливо уважним, коли мені щось дають або кажуть, і тим паче - коли вони тримаються в цей час за дверну ручку.
- За... - А ще з випадковостями або... непорозуміннями.
Треба зважати на повтори, відблиски, мерехтіння - будь-які спалахи світла.
Що завгодно може бути.
І що, думаєш, це зрештою буде?
Не знаю. Певно, щось визначне.
Ну, сподіваюся, не настільки, що ти забудеш про мене.
За це не переймайся.
Хіба що тільки я отримаю травму голови.
А якщо ти й справді її отримаєш, або я, скажімо?
І ми не зможемо навіть... упізнати одне одного.
Можна вигадати якийсь знак.
Ні, бо якщо в мене буде амнезія, то я...
просто повторюватиму "Хто ти такий?",
і "Що це за знак?", "Що ти хочеш зробити?"
Це має бути щось таке, що... ламає всі бар'єри.
Це знак?
Так.
Вітаю, я...
Мене... Мене звати Джейсон, і я...
Не агітувати
О, вибачте, я не бачив таблички.
Думаю, я і є агітатор.
- Так? - Просто я... ще не...
Ви мали бути першим, кого... я б агітував.
Але ні.
- Так, у нас таке правило. - Звісно.
Так?
Вітаю, я Джейсон, я з організації озеленювачів.
Ми боремося з глобальним потеплінням.
Тож... ми допомагаємо втілити прагнення мера,
а саме - посадити мільйон дерев у Лос-Анджелесі.
І за невеличке пожертвування... ми дамо вам... здорове молоде деревце.
Дякую.
Можете викинути?
Звісно.
Привіт!
Що таке?
Гаразд, упродовж години нам мають вимкнути інтернет.
Тож заходь і відразу швидко дивись усе, що тобі треба. Я виграЮ тобі час, пояснюючи все дорогою.
А чому його вимикають?
Для мене. Це лише на наступний місяць.
Ти помітив плакати на стінах?
Це я їх одна зробила. Геть усі.
Мені він треба.
Насправді не дуже. Можна просто піти в кафе. Я так і робитиму, щоб викласти свої відео.
Іще є?
То він може зникнути будь-якої секунди?
Сказали, десь до шостої.
Треба шукати важливі новини, наприклад, попередження про грип.
І що ти зараз дивишся?
Не знаю, карту.
Картку? Навіщо?
Не знаю!
- Це небезпечно. А раптом щось трапиться і треба буде... - Я думала про це.
Думала "А раптом ми пропустимо щось важливе", а потім...
подумала: "Можна когось спитати або... просто не знати".
- Цього року різдво в четвер. - Це неважливо!
Ну не знаю...
Дивись те, що є тільки в мережі.
Добре, добре.
Тридцять днів - наскільки це довго?
Як виявилося, це дещо довший термін, ніж, скажімо, наприклад,
якби це було післязавтра.
На вулиці... не було часу, не було годин,
тільки те, живий чи неживий, або пташка.
Але тепер з'явилося щось нове - очікування.
Очікування моменту, коли мене заберуть,
моменту, коли почнеться моє справжнє життя.
Я навчився лічити секунди.
Одна... Одна...
одна... одна...
Привіт, людино.
Привіт.
День перший
Добре, добре, поїхали! Уперед.
Я зможу.
Чорт!
Вибачте. Я записався, піддавшись імпульсу.
Мою ділянку може обійти хтось інший?
Хто інший?
- Хтось із інших волонтерів, як я. - Інших немає.
Це маєш бути ти. Пояснити всім.
Усьому Лос-Анджелесу?
Ми на порозі масштабного зсуву в свідомості людей.
І хтозна? Можливо, саме ти приведеш нас до мети.
Сота мавпа.
Я тобі навіть заздрю! Ти можеш обійти усе це місто, кожний дім, аж до самісінького океану!
Схоже, твоя нова мета... робить тебе щасливим.
Як ти знаєш, щасливий я чи ні.
Звуки твоїх кроків і рухів звучать щасливо.
Ну, тобі здалося.
Власне, я вже думав, де ти. Навіть почав трохи хвилюватися.
Не треба на мене сердитись.
Я не намагалася сховатись.
Я не змогла нічого сказати. Хотіла, але не змогла.
Гарний був день?
Оце так!
День і справді був гарний.
Ти твердо стоїш на ногах і живеш повним життям.
Що ти читаєш?
"Фен за 3 долари, дешевше не буває".
От і неї явно нема ніяких проблем.
Відразу видно, що вона бере від життя все.
Просто самотня дівчина.
Ні, вона - твердий горішок.
Сходи кудись.
Може, подзвони Теммі або Саші.
І що я їм скажу?
Просто "привіт".
"30 днів, тридцять танців!".
Я всім написала! І всі тепер чекають!
- Усім байдуже. - Знаю!
Упевнений, усе не так погано, як здається.
Та й у тебе ще 28 днів.
Привіт!
О, це ти.
Зараз вимкну воду, зайдемо в дім.
Дуже потужний.
Я продаю його, бо маю ще кілька таких, тільки...
ще потужніших, більш промислових моделей.
Хоч і відновлений, усе одно...
насправді він коштує вдесятеро більше за те, що я прошу.
Єдине, що... дріт тут перемотаний. Був трохи порваний.
Тож я про всяк випадок перемотав ізострічкою.
Це перемикач, але спочатку ти маєш вирішити, треба тобі гаряче повітря...
чи просто повітря.
Але щоб увімкнути фен, його зрештою треба натиснути.
Добре, натиснути.
Ці моделі найкращі на ринку...
- Три долари. - ...портативних фенів.
Я роблю все, пов'язане з електрикою - по хаті, техніку і взагалі.
Тому нічого не треба купувати.
Я відремонтував відеомагнітофон, музичний центр і все інше.
Чому ні, якщо так можна отримувати все задурно?
- І ще одне, якщо цікаво. - Дякую, нічого не треба.
Можеш дзвонити, як будеш готовий.
День перший
Якщо не почнеш... на рахунок три, вважай, все.
Кінець.
Я більше не розмовляю з тобою, більше не знаю тебе,
і більше ніколи не гляну у твій бік, ясно?
Ти зрозуміла?
Так.
То вперед, раз...
Два...
Три.
Алло?
Вітаю.
Мене звати СофІ.
Я... купила вашу... Точніше, мій хлопець купив... вашу картину у притулку для тварин.
Я...
Хочете повернути?
Ні. Ні, ні.
Вона нам подобається.
Добре.
Отже, ви дзвоните, щоб...
А, я вас... турбую?
- Ну, ні, я працюю, але... - А де працюєте?
Я володію мережею компаній, які створюють вивіски й плакати для різних заходів.
Ого.
Ну...
зараз хмарно.
Здається, от-от має визирнути сонце.
Так.
Ну, звідти, де я зараз, видно кілька плоских хмар...
і одну велику пухнасту, і сонце от-от має з'явитися з-за неї.
Певно, ви дивитесь у тому ж напрямку.
Я дивлюсь на схід.
Так, я теж. Я теж дивлюся на схід.
Отже, ми обоє в Лос-Анджелесі й дивимося на схід.
Можливо, ми сусіди.
Де ви живете?
Вибачте.
Можете мені не відповідати.
Та все гаразд.
А як вам таке? Я можу просто відчинити вікно і закричати,
а ви скажете, чи почули мене.
А я не почую через телефон?
Точно.
Добре, тоді відключаємось,
я закричу... і якщо...
І потім ви передзвоните і скажете, чи чули.
Якщо почую, просто теж крикну.
Чудово.
Добре.
Бувайте.
Привіт!
Ось. Купив тобі фен.
А-а, що ти робиш?
Що це було?
Крик душі.
Схоже...
- Гарний день? - Так.
А в тебе гарний був день?
Ну... Так.
Продав дерево?
Так.
- О, давай, може я? - Я сама.
- Алло? - Привіт.
Привіт.
У мене не вийшло крикнути відразу.
Була затримка.
Ну, я нічого не чув, але не знав, чи дзвонити, бо... - Так.
- Це була кумедна розмова. - Так.
А ви ким працюєте, Софі?
Я... вчитель танців.
Дитячий.
А, танцівниця.
Ні, я тільки навчаю.
О, не забудь свою...
Я ще не йду.
Чи слід поквапитись?
Що? Ні...
Лишайся, лишайся
Може, і мені купити дерево?
Скільки одне?
10 доларів.
А за три мені буде знижка?
Не зважай.
Добре, яка твоя... домашня адреса?
Ну так, знаєш, залишимо на потім. Усе...
Добре.
- Алло? - Вітаю.
Вибачте, що знову турбую, але мені було цікаво, у вас фабрика, чи...
Швидше склад.
Зараз я в домашньому офісі.
Отже, якщо вивіска треба окремій людині,
її забирають звідти?
Це листівки, які я робив для дружини на дев'ять різних свят,
як то наша річниця, День незалежності, Великдень, тощо.
Якось я написав їй вірша про наше життя,
а потім іще 15 лІмериків.
Усі різні, немає жодного повтору.
Думаю, їх назбиралося тут десь п'ять чи шість сотень, тож загалом чимало.
"У мереживній білизні місіс Клаус... туди й назад ходила,
Воістину прекрасні були рухи її тіла,
Умить збудився Санта, неабияк розпалився він,
Зависочів могутньо його великий дзвін,
Тож зняла вона все з себе й на обличчя йому сіла".
Ого.
І... І як довго ви з нею пробули разом?
Ну, з 48-го. Виходить, 62 роки, але одружені ми були тільки 60 років.
А в тебе хтось є?
Так. Щоправда, ми разом... лише чотири роки.
О, на початку може бути дуже важко.
Хтось із вас може скоїти щось жахливе,
і примиритися з таким - найважче.
У нас... на початку не було таких проблем.
Ну, це тому що... для вас початок іще триває.
Ясно.
Заходьте.
Мій офіс там, щось вам підберемо.
Можна ваше пальто?
Це... свого роду частина загального вбрання.
Добре.
Хто там?
Моя подруга.
Застудилась. Вона мала б спати зараз.
Можна її побачити?
Вуаля!
Привіт.
Стандартна вивіска для приміщення чи вулиці.
Шрифт можна замінити на будь-який.
Якщо маєте власний, можемо зробити з ним.
Який має бути напис?
Так. Я ще точно не знаю.
Добре.
А щось уже намітили щодо розмірів?
Ну... Поки що ні.
Добре.
Заповніть тоді це.
Дорогі люди...
Я пишу вам цього листа, не маючи ні олівця, ні ручки,
але сподіваюся, ви зможете його прочитати.
Удень... я знаю, що я ваш.
Але коли настає ніч, я лишаюсь сам. Як і завжди до цього.
Увесь час я лишаюсь... диким.
Тож лише світло сонця... знову повертає це прекрасне відчуття близькості.
Прошу, покваптесь.
Ночі стають довшими.
Ваш... Лапа.
До Лапи ще 21 день.
Отже, позаду вже... дев'ять танців?
Якби ж я була хоча б трохи гарнішою.
Я ж буквально на межі.
Або якби кожна людина могла сама за себе це вирішувати.
Мені доводиться під усіх підлаштовуватись.
Хто це, Теммі або Саша?
Давай не відчиняти.
Не треба відчиняти.
Хто там?
Думаю, пісня - це те що, треба.
Для нашого знаку.
Справді?
Де зарядка?
Не знаю.
А, думаю, вона в машині.
Хочеш сходити за нею?
Та ні, не дуже, але...
Якщо ти хочеш, то можеш...
Та не треба.
Нехай.
Чекай.
Що ж... я вже, мабуть, піду.
Хвилинку, я хотів дещо тобі віддати.
Зараз повернусь.
Для твого кота.
Я вдома!
Що це?
Не подобається?
Ну... він трохи дешевенький.
Добре. Значить, ти вловила натяк.
Що?..
- Він означає... - "Трахатись готовий".
Тобто це як... таємне... послання?
- Усі це знають? - Ні.
Деякі жінки просто бачать чоловіка з ланцюжком.
Так?
Тоді і я вважаю себе однією з них.
Не віриться, що я не одна з них.
Ось ти і зізналася.
Голодна?
Хочеш мандаринку?
Ще є лимонад.
Сьогодні дещо сталося.
З тобою?
Зі мною.
Ну...
У нас іще багато часу.
Більше, ніж місяць.
Насправді у нас усе тільки починається.
Тобто... попереду ще десь років з 50.
І далі має бути тільки краще.
У дійсності... зараз ми переживаємо найгірші часи.
Справді?
Думаю, так.
Можливо, ми зробимо щось жахливе, але...
І ти зрозумів усе це...
просто... звертаючи увагу?
І помічаючи все, так.
Звідки це тут?
Не знаю.
Я теж.
Можливо, ми просто не знаємо всього.
Я прибирала на кухні,
і мені здавалося, ніби ти дивишся, як я витираю стільницю.
Але в тому сенсі, що це захоплювало, розумієш?
Як... знаменитість, коли вигулює свого собаку,
або купує продукти чи ще щось. Увесь день так почувалась.
І це добре?
Можна таке організувати, я не проти поспостерігати за тобою.
Так, але, мабуть, для тебе це буде дуже нудно.
Особливо коли я спатиму.
Та ні...
Я був би радий завжди за тобою спостерігати.
А ти?
Ну...
Якби... це й справді... було завжди, то мені...
ніколи б уже не треба було нічого робити.
Я б і не намагалась.
Ти зовсім інша.
Я думав, ти більш...
Яка?
Не знаю.
Незалежна.
Так.
Ну...
тепер, коли все це сталося, які мені лишаються варіанти?
Ну... традиційно люди або зізнаються... або брешуть.
Мабуть, але у мене так... не вийде.
Ми з Джейсоном надто близькі.
Я нічого з цього не зможу.
- Гей, твоє серце вистрибує. - Я маю дещо тобі сказати.
Що?
Я маю дещо тобі сказати.
Що?
Добре.
Ну...
По-перше...
Я...
Ти маєш знати, що я дика.
Добре.
Ні.
Нічого не добре.
Коли я розповім...
Він не винний, це все через мене.
Хто "він"?
Маршалл.
Хто?
Але ж ми його не знаємо.
Ти така дивна зараз.
Ти засміялася б, якби побачила себе збоку.
Зранку я поїду.
Чекай. Дай мені одну секунду.
Добре, гаразд.
Я не зовсім розумію, що зараз відбувається, але послухай...
Якщо ти збираєшся сказати щось дуже погане, просто зажди трохи...
Мені треба зібратися з думками. Дай мені секунду, перш ніж ти щось скажеш.
Ти маєш знати...
Уже вистачить. Ти вільна.
Іди. Побудь із Ґебі.
Поводься природно.
Помахай.
Що я роблю?
Ну... Ти... копаєш тунель до Китаю?
Що?
- Тобто... коли... - Думаю, це щось расистське.
Не рухайся!
Тут... бджола?
Те, як на тебе падає світло - ідеально.
Мені подобається постіль.
Найвищої якості.
Що буде тепер?
У нас буде секс.
А потім морозиво.
Дивитимешся телевізор, а я - на тебе.
Справді є морозиво?
Ось ця мить і настала.
Який твій план на перспективу?
Думаю, коли рука стомиться, я просто перемкнуся на іншу.
Але ти не зможеш просто міняти руки вічно.
Що ти робиш?
Вибач.
Я дещо забула.
Що?
Так так.
Там усе буде абсолютно ідеально.
Немов уві сні, але насправді.
Бо не доведеться прокидатися.
І скоро... я не зможу навіть згадати, яким було моє колишнє життя.
Думаєш, якщо приберу руку, буде вже ранок?
Ранок? Буде п'ятниця.
Що?
3:14 триває вже кілька днів.
Але якщо я приберу руку?
Ми ж просто почнемо звідси? Тож...
Я приберу руку, вона сяде і ми закінчимо розмову.
Ні, буде вже п'ятниця.
Тоді вона зникне!
Я приберу руку й вона зникне!
- Але... - Вона з іншим!
Вона трахається з іншим!
Хто його знає.
Може бути, що й ні.
Ти не знаєш, що станеться о 3:15.
Авжеж, знаю. Я прекрасно знаю, що тоді станеться.
О 3:15... ми не повернемося разом у ліжко,
і вона... не обхопить мої ноги своїми,
і ніхто з нас не засне.
А потім, уранці, вона не скаже знову:
"Привіт, людино".
І... у нас не буде ще одного дня, ще одного звичайного, нудного дня.
І потім у нас не буде дітей, і ми з нею... не постаріємо разом.
І ми не будемо згадувати минуле,
тому що ми вже... не знатимемо одне одного.
Ось щось станеться о 3:15.
І все ж ти не знаєш напевне.
Усе може зрештою скластись.
Так, або ні.
Або ні.
Я б цього не витримав.
Ти впорався б.
Мама сказала, мене забереш ти.
Портфель не забула?
Він у машині.
Зазвичай я повертаюсь десь о шостій.
Відчини!
А ти коли?
Ну... Десь у той же час.
О п'ятій тридцять чи о шостій. Іноді о четвертій.
Бувай.
Можу сказати, що вільних вакансій не буде ще з півроку.
Справді?
Може, на рухливі ніжки?
Там уже закрито.
Узяли новеньку.
Вона виступала в Цирку сонця.
Ходить на великих пальцях.
- Ого. - Так.
Ясно.
Є одна вакансія...
Теммі!
І Саша!
О...
Ти вагітна!
Ми обидві.
Але... як це сталося так швидко?
Востаннє ми доволі давно бачились.
Так, знаю.
Я все хотіла...
Хоча минуло ж усього кілька тижнів.
І які відчуття?
Ще та морока. Але й водночас це щось неймовірне.
Краще й не скажеш.
Я...
Я думала, ви...
Беррі та Керрі, це Софі.
Привіт.
- Привіт. - Привіт.
То ти й досі працюєш тут?
Так, я...
Але тільки на якийсь час.
Так, це... насправді ще та морока.
Але все одно тут неймовірно?
Не дуже.
А де ваші матері?
О, ну... вони померли кілька років тому.
Певно, ви давно не спілкувались.
Ми прийшли записати нашу дочку Джейлін на дитячий балет.
Добре. Ну...
- Просто... заповніть верхню частину цієї анкети. - Звісно.
Ти вже так стомився, твоя рука дедалі важча.
Просто опусти її.
Якщо все зрештою буде добре,
- можеш подати мені якийсь знак, чи сигнал... - Я нічого не знаю.
Я просто великий камінь у небі.
Добре.
Я готовий.
Умикай.
Я?
Я чекав, поки це зробиш ти.
І це все? Просто...
буде відтепер ось так?
Вочевидь.
Ну, а як же... А як же...
Невже цей день уже минув?
Цей день мав би бути сьогодні, але він уже майже скінчився.
У голові не вкладається, що ти цього не можеш.
Ти керуєш порами року, днем і ніччю, припливами й відливами.
Знаю, але океан такий великий, а я так далеко.
Допомога була б не зайва.
Гарний день, правда?
Так.
У прекрасний день
Дівчина мила
У моїх обіймах
У моєму житті
Ти світиш удень і грієш вночі
Ти цілий світ
відкрила мені
Ого!
Усі слова оригінальні.
Не знала, що ти співаєш.
Це ти мене надихаєш.
Не знаю.
Віриш у споріднені душі?
Припини!
Добре, мала.
Ліхтарик лишати чи ні?
Не треба.
Гарних снів.
Але вона не може так спати.
Авжеж, можу!
Захоче - вилізе.
Але ж тут холодно.
І що, як треба буде в туалет?
Сходжу прямо тут, як солдати.
Усе буде гаразд.
Добре, але як набридне, іди в дім.
Прошу, йдіть!
Не надто гаряча?
Можна забрати ту картину?
Зі мною.
Вона...
Вона в колишній квартирі.
О...
У того хлопця.
Вона йому до душі.
Він так сказав?
І за мить до того, як це сталося, мене не полишала думка:
"Я їхній, я належу їм".
А потім це сталося.
Я помер. Насправді.
Але навіть після смерті... я лишався у своїй клітці,
тому що просто не міг повірити.
Адже я ще не дочекався їх.
Я хочу чекати на них вічно,
з думкою, що одного дня вони прийдуть.
Але цей кіт був нашим.
- Він уже був наш. - Мені шкода.
Ми навіть зачекали додатковий день.
Ваш чоловік щойно пішов.
Так?
Вітаю, я Джейсон, я з організації озеленювачів.
- Маєте хвилинку, щоб допомогти... - Ні, не зацікавлений.
Нічого.
Зрештою... певно, уже все одно для цього запізно.
Що?
Ну, знаєте... як...
Як у мультиках, коли будівлю зносять, після удару по ній...
і прямо перед тим, як будівля впаде,
завжди є момент, коли вона лишається абсолютно... нерухомою,
а вже тоді розвалюється.
Ми в цьому моменті.
По нас... по всьому цьому уже вдарив екскаватор.
І зараз момент перед тим, як усе розвалиться.
Це офіційна позиція?
Ні. Це лише мої відчуття.
Тоді навіщо ти це робиш?
Мені подобається.
Усе це.
Це повітря... трава навколо, та й усе інше - люди в своїх домівках,
шум машин, телевізорів і музики - я просто...
люблю це місце.
Вибач, а що ти...
Ми продаємо дерева.
Це добре. Але ні, дякую.
Де він живе?
Тарзана.
А де це, нагадай?
У долині.
Але всі мої речі зараз у машині.
Ясно.
Мабуть, тобі все здається дуже знайомим.
Відчуваєш, ніби повернулася туди, звідки пішла.
Добре, мабуть.
Але це не так, раптом що.
Тепер це абсолютно інше місце.
Добре.
Що "добре"?
Тут ні з чим погоджуватись, я нічого не пропонував.
Суть у тому, що тобі тут нікуди повертатися, якщо це те, що ти намагаєшся зробити.
Тут уже... нічого немає.
Добре. Я зрозуміла, я погоджуюся на ніщо.
Я повертався за ним.
Знаю. Я теж ходила.
Ми запізнилися.
Тільки одна ніч.
Уранці тобі доведеться піти.
Через багато часу,
дуже, дуже багато,
я здався, нарешті припинив чекати.
Як виявилося,
життя - це тільки початок,
а отже, для мене початок закінчився.
Я кіт, що не належить нікому.
Я вже навіть не кіт,
і навіть не я.
Є тільки тепло, світло,
дедалі більше,
і більше, і більше, і більше...