Tänk dig att du är död.
Du känner att du blir stel.
Börja med fingrarna.
Sedan händerna.
Dina handleder.
Och ända upp till armbågarna.
Allt är dött.
Om vi kan föreställa oss vår egen död,
och ändå återvända till livet...
då kan vi överleva vad som helst.
Var inte rädd.
Ögonblicket är ditt.
Om du har kontroll,
så drabbar kaoset din omgivning,
men inte dig själv.
Förstår du?
Sitter kameran i hatten?
Ja, det gör den.
Titta.
Jag hoppas att det fungerar.
Efter tre månaders förberedelser? Det blir perfekt.
Jag börjar klockan 09.00 som alltid.
Ge mig 20 minuter. Det borde ha kommit folk till dess.
- Får jag smaka på teaterblodet? - Nej, raring.
Påsen är försluten. Jag vill inte fläcka ner tröjan.
Hejsan.
Hur kan jag hjälpa dig idag?
Håll dig lugn och gör ingenting dumt. Ge mig klubborna.
Ha en bra dag.
Allihop.
Pistol!
Jag fick tag på en pistol.
- Det är över! - Hur kunde du?
Mamma! Nej!
Nej, mamma. Dö inte.
Mamma.
Och för vad?
Klubbor?
Mamma älskar klubbor.
Det smakar precis som lönnsirap.
- Förlåt. Jag är så ledsen. - Vadå? Jag är hungrig.
- Vi hoppade över frukosten. - Du gjorde det bra.
- Du var bra. - Bra gjort.
- Hjälp mamma upp. - Kom igen.
- Baxter! - Det var mitt fel.
- Förlåt. Vi ses i bilen. - Stick.
Tack. Bra jobbat.
Vad fan är det som pågår?
Mina damer och herrar,
se det här som er väckarklocka?
Livet är härligt,
så njut av det medan ni kan!
Två kroppar hittade blodiga på en rastplats
PAR FRÅN SPARKILL SAKNAS
Familjen Fang förlorar föräldrar i chockerande
seriemord
Förlorad konst: Caleb och Camille Fang rapporteras saknade
VILA I FRID
Baxter?
Baxter!
Jag tror att jag har hittat nåt.
EN MÅNAD TIDIGARE
Det är hemskt.
Jag sitter där ensam, eftersom min pappa är sen
ANNIE FANG DRICKER ENSAM
Det här är...
Förbannat.
Det är...
Det är inte långt kvar. Du borde ta på dig morgonrocken.
Morgonrocken?
Vi är strax redo för nästa scen, där du är barbröstad.
Det borde finnas en morgonrock i din vagn.
Barbröstad?
Nej, det står inget i mitt manus om nakenscener.
Freeman ändrade det i morse.
Lägg av. Han nämnde inget när vi repeterade.
Vi kör om fem minuter. Du ser ut som om du behöver mer tid.
Ja, jag behöver mer än fem minuter.
Herregud.
- Var är det? - Du vill att jag ska vara naken.
Barbröstad.
En karl öppnar dörren, och jag står där och visar tuttarna?
Gina vill ha situationen under kontroll.
Med sina bröst? Lägg av.
Jag väntade mig inte att du skulle vara så pryd.
Du vet, det är som... Jag menar, Annie Fang,
den vilda kvinnan, indie-älsklingen.
Jag måste tyvärr göra dig besviken.
Du brukade göra vad som helst för dina roller.
De jobben är jag inte stolt över.
Det är såna dumma saker som skådespelare gör
när de inte vågar agera.
Jag vet bättre nu.
Det var tråkigt att höra.
Vadå, allt jag har blivit äldre och klokare?
Att du har blivit så småborgerlig.
Alla de där usla filmerna.
Okej. Det var det. Vi är klara.
Du måste gå.
- Du måste gå. - Jag försöker bara hjälpa dig.
Jag gör det inte.
Jag vill visa världen att du fortfarande är en bra skådespelerska.
- Lika modig och orädd... - Tack, Freeman.
Jag gör det inte.
Jag vet att det jag ber om är svårt.
Men stor konst är alltid svår.
Tusan också.
Var inte rädd.
Ögonblicket är ditt.
Om du har kontroll,
så drabbar kaoset din omgivning,
och inte dig själv.
Förstår du?
Fick du ingen morgonrock?
Jag behöver ingen. Jag har full kontroll.
Låt oss få scenen överstökad.
Fantastiskt. Okej. Då så, allihop.
LADY LIGHTNING SLÅR TILL IGEN!
STJÄRNAN GÅR OMKRING TOPLESS!
- Hej. - Hej.
- Hur mycket kostar den? - Två dollar.
Den där är fem.
Jag har de här för den.
Och det där är bara en dollar.
Så allt det där är ditt. Och det här och det här är mitt.
Japp.
- Hur är läget, Harold? - Hej Baxter, hur är det?
Boken är inte klar om det är det du undrar,
men jag jobbar på den varje dag.
Du vet väl att den var två år försenad förra månaden?
Jag vet.
Du förstår väl att de börjar tappa tålamodet?
Visst. Om du ringer för att få mig att må dåligt,
så har du gjort det och vi kan avsluta samtalet.
- Nej, jag har eventuellt ett jobb. - Åt mig?
Inget stort. Det är bara en artikel för en tidskrift för män.
Vet du vad ett potatisgevär är?
Och sen fyller man på med hårsprej.
- Hårsprej? - Japp.
Man stänger och skruvar åt.
Och låser.
- Här är vapnet. - Nu blir det strax kul.
Sikta. Skjut.
Kenny!
Kom igen! Visst luktar det som pommes frites?
Lite grann.
Ni kommer hit rätt ofta, va?
Varenda kväll. Om det inte är nåt bra på tv.
- Just det. - Det är förståeligt.
Okej, Lois Lane...
- Vi kallar den här Air Force One. - Okej.
Vi påstår inte att den är bättre än sex,
men den kommer att göra dig lycklig.
Wow!
Titta på den. Kom igen.
Kom igen. Du har ju talang. Kolla in.
Jag fattar. Ge mig en av de där.
Ge mig den.
Och en till sån där.
Var inte rädd.
Ögonblicket är ditt.
Om du har kontroll, så drabbar kaoset din omgivning,
och inte dig själv.
Förstår du?
Okej, jag är redo.
En till! En till!
- Nej. - Du är galen.
- Utmana inte ödet. - Jag gör det.
Okej, vi gör det. Du gör det.
- Stanna kvar hos oss, kompis. - Vad händer?
Vi ska till sjukhuset, Baxter, men du måste prata med oss.
Kan du göra det, Baxter?
- Jag sköt dig i huvudet. - Ja, vad ska jag säga?
Det spelar ingen roll. Berätta vad du skriver om.
Det är en ny bok, men jag har skrivkramp.
- Vi kanske kan hjälpa dig. - Vad heter den?
Den heter Children's Pit.
Vad handlar den om?
Om två ungar, en bror och en syster, som rymmer från ett barnhem,
men de blir tagna av grottherren.
Vad är det?
Han har en sportarena under jorden. Han tvingar dem att slåss.
Lyckas de fly?
Jag vet inte. Jag har inte kommit så långt.
- Låt mig ta en liten lur. - Nej, nej.
Vad är det med mitt öra? Det gör ont.
Hål på trumhinnan.
Det läker på några veckor. Men du får inte flyga.
- Inte flyga? - Exakt.
Det kommer att kännas bättre när dina anhöriga kommer.
Vad menar du? Jag har ingen familj.
Vi kollade din plånbok. Det är rutin.
Läkaren ringde dina föräldrar.
De är på väg för att hämta dig.
Nej, nej. Miss?
Miss!
Caleb och Camille Fang är mest kända för improviserade evenemang
där de använder sina egna barn för sin konst.
Resultaten är lika upprörande som fascinerande.
I ett av deras tidigaste verk
gick Caleb Fang genom en fullpackad rullskridskobana
bärande på sin lilla dotter.
Plötsligt började ett antal bloss
som han hade på ryggen att tändas.
Camille filmade evenemanget från den högsta läktaren.
Familjen Fang kastar sig handlöst ut
som om de vore handgranater och väntar på att kaos uppstår.
Candace Fang! En applåd för Candace!
De har inga andra förväntningar,
än att medvetet skapa kaos.
Håll händerna borta.
Den här typen av evenemang är så...
...fri från de traditioner som föregått dem,
att det nästan tänjer på frågan om vad som är konst.
Familjen Fang, det är bara en gimmick. Det är allt.
Ja, ni kan... Det är orättvist.
Vare sig man gillar det paret Fang gör eller inte...
...så kan man inte förneka det konstnärliga.
Det är klart att jag kan. Det är mitt jobb.
Paret Fang gör en massa ihåliga skämt,
och verkar tro att det räcker.
Man skulle kunna säga samma sak om
The Diggers, The Situationists eller The Dadaists.
Men om man går lite djupare in på det så upptäcker man att paret Fang
- överbryggar det. - Överbryggar?
De överbryggar ingenting.
- Det är bara trick. - Om det...
De utmanar könsstereotyper.
I restaurangevenemanget ber de oss att ta en titt på mat
inte bara som näring, utan som status och stil.
- I en del tidiga... - Kom igen.
Att bara ha ett budskap gör det inte till konst.
Äkta konst kräver en estetisk intelligens.
Men det är den tvetydigheten som gör det intressant.
Är det konst eller ett skämt? Är det djupt eller skoj?
Är de genier eller charlataner?
Det är de frågorna de vill att vi ställer.
De är inte så svåra att besvara.
Utmanar paret Fang konstens inneboende natur?
Jag tror inte det.
De anammar allt som är fantastiskt med konsten
och samtidigt omstörtar de den.
De är mycket allvarliga clowner som...
Clowner stämmer.
Förlåt. Vad var det du sa?
Jag tycker att det de gör är fantastiskt.
Jag förstår det nog inte.
Ja, det är uppenbart.
Att göra en film är en märklig process.
Det kräver alltid en viss egenhet.
Var det därför du tog av dig på överkroppen?
Jag gjorde det för att...
Jag gjorde det för att bevisa för mig själv att jag kunde.
Jag har aldrig gjort en nakenscen, så varför inte?
Sa Sally att det här var en väldigt viktig artikel för mig?
Nej, det gjorde hon inte.
Ja, de sa att jag befinner mig i
en bekymmersam position vad gäller karriären,
och det jag måste göra. Jag är inte så stabil.
Du behöver inte oroa dig.
Tack. Men självklart gör jag det.
Du kan ta det lugnt, för jag bryr mig inte om dina sammanbrott.
Jag är mer intresserad av din familj.
- Det är okej. - Förlåt.
- Jag är ledsen. - Tack så mycket.
Du tar väl inte med det i artikeln.
Hur kan jag utelämna det?
Är du alltid så nervös när nån nämner dina föräldrar?
Det dyker inte upp så ofta.
Inte? Men de är ju berömda.
Inte direkt. I vissa kretsar, antar jag.
Jag skrev min avhandling om deras arbete.
Skämtar du? Wow.
Toppen.
Det var därför jag ville göra den här historien.
Tror du att du nånsin kommer att skriva om dem igen?
Nej.
Herregud, nej.
Tack.
Det måste ha varit roligt. Att vara Barn A?
Ja, men jag är inte barn längre.
Men dina läsare vill väl inte höra om det här.
De vill inte läsa om nån underlig konst.
Du är en bra skådespelare, men den konstnär du är
fanns inte den redan i Barn A?
Känslan, glädjen, anarkin?
Det är synd att inga regissörer har lyckats kanalisera det
som dina föräldrar gjorde.
När jag var nio år...
...då var Barn A en roll.
Det var en roll jag spelade.
Det är inte den jag är.
Hej, Baxter. Hur mår du?
Hemskt.
Var är du?
I norra New York.
Ja, det är hemskt. Vad gör du där?
- Jag har blivit skjuten i huvudet. - Vad sa du?
Jag har blivit skjuten i huvudet, men jag är okej.
Eller jag är inte okej.
Jag är på sjukhus, men jag är inte döende...
- Har du blivit skjuten i huvudet? - Ja.
Vem sköt dig i huvudet?
Nån karl, och det var en potatis.
- Baxter. - Men det är inte därför jag ringer.
Har du tagit droger?
- Har du? - Ja. Mest Percocet.
Kan du ringa när du är klar i huvudet?
- Nej, Annie. Lägg inte på. - Kom igen.
- Läkarna... - Baxter.
...vill inte skicka hem mig, men jag ska få vila hos mamma och pappa.
- Va? - Ja, de är på väg.
Du måste hämta mig.
Jag sitter i pyjamas 500 mil bort. Det går inte.
Jag kan inte åka hem ensam.
Okej, jag ska hjälpa dig. Men jag måste...
Jag behöver en dag för att fixa allt. Saker är lite konstiga just nu.
Konstiga, Annie? Jag blev nästan dödad av en potatis.
Ta det lugnt. Jag skickar en flygbiljett, så kan du komma och bio hos mig.
Nej, jag kan inte flyga, Annie.
Säg att du inte kan åka. Säg ifrån, Baxter.
När har jag nånsin gjort det?
Inget svar? Jag har aldrig gjort det. Tack ska du ha, Annie.
Poängen är att jag bad om en tjänst. Jag fixade den här killen från Esquire,
och du ligger med honom?
Det bara blev så.
Det är det som är problemet, Annie. Det borde inte bara bli så.
- Jag vet. - Du kunde komma undan med sånt
för några år sedan. Lite snatteri av stjärnan var kul,
lite rattfylleri då och då var bara gulligt.
Jag har slutat med det.
Ja, det var lugnt under några år. Lugnt och skönt.
Men nu börjar det gå snett igen.
Det kommer inga bra erbjudanden,
men du kan inte bli panikslagen av det.
Det kan bli ordning på allt igen, Sally.
Det tror jag inte.
Du är lika impulsiv som en tvååring.
Hör på.
Har du börjat dricka igen?
Nej.
Om du har gjort det, så vet jag några bra ställen.
Jag dricker inte. Jag behöver nåt projekt.
Har vi nåt startdatum för Powers That Be 3?
Det får du prata med Gordon om.
Varför det?
För att han är din agent. Du borde få höra det av honom.
Höra vadå?
- Herregud. - Vadå?
De erbjöd Lady Lightning till Allison Cain.
Okej.
Det var trist.
Kom igen, Annie. Se det positivt. Du behöver inte ha de löjliga
- kläderna längre. - Jag älskar dem.
Vi kan ordna bättre.
Till dess borde du dra dig tillbaka.
Du borde ta en rejäl titt på dig själv.
Jag vet inte vad det betyder.
En hemsk, skoningslös värld.
Döda föräldrarna, så att du kan leva
Döda dem, döda dem, döda dem
Tack.
- Tack. - Tack.
Det var en låt som jag skrev själv som heter "Döda föräldrarna".
Vi uppskattar donationer till vår hund Cornelius.
Är ni redo? Ett, två, tre.
Ät inte ben
Ben gör dig sjuk
Ni är hemska.
De försöker spela. Vad är ditt problem?
- Tyst. Låt ungarna hålla på. - Låt dem spela.
Det är ju hemskt. Fruktansvärt.
- Förlåt, men ni är usla. - Fortsätt spela.
Nej, han har rätt. Ni är jättedåliga.
Hon vet vad hon pratar om.
Ni borde lära er att spela instrumenten, inne bara hålla i dem,
- och slå på dem. - Fortsätt spela.
- Vi har inte råd med lektioner. - Förlåt. Blev ni sårade?
Det var så dåligt att jag vill ta livet av mig.
Ursäkta.
Ni dödar nog hunden med er musik.
Det här blir bra till min dokumentär om skit.
Fortsätt spela, ungar. Lyssna inte på dem.
Gillar du det här? Du måste kolla hörseln.
- Gillar du ungen? - Jag hoppas att du aldrig får barn.
Jag hoppas att din livmoder förtorkar.
Nej, du tar den inte.
- Ge mig kameran. - Nej.
Så där ja. Nu blir det show!
Ni var hemska.
- Usla! - Jag har aldrig hört nåt värre.
Kameran och filmen är förstörda.
Men jag bryr mig inte. Det var bara för oss.
Ni var fantastiska. Jag har aldrig varit stoltare.
Döda alla föräldrar, så att du kan leva
Döda dem, döda dem döda dem, döda dem
- Förlåt att jag är sen. - Du är sen.
Jag var tvungen att lämna in allting.
Tack för att du kom.
Vi ska ta hand om varann. Okej?
- Behöver du också tas om hand? - Ja.
- Är du okej? - Hur är det med örat?
Bättre än igår.
- De där två... - Herregud.
Välkommen hem.
Vad är det för bandage?
Såg du din brors öra? Vi ville spela med.
- Du är så vacker. - Vi behöver inte rullstolen nu, pappa.
Vi tog med en halskrage. Titta.
- Här. - Ta på den. Den är oanvänd.
- Titta. Vi passar ihop. - Jag fattar inte.
- Så, A, hur ser planerna ut? - Pappa.
Hur ser planerna ut? Annie?
Jag vet inte. Jag är här för Baxters skull.
- Vi är alla här för Baxters skull. - Vad Baxter än behöver.
Det här är en helande plats.
Toppen. Jag behöver nån som kan ta med mig och shoppa.
Det finns inte mycket att välja på i din garderob, pappa.
- Ta det lugnt med pillren. - Örat värker, mamma.
Du, då? Är det nåt du längtar efter att göra nu när du är här?
Nej. Jag ska bara ta det lugnt. Lite yoga och reflektion.
Reflektion.
Ja. Jag har en del dåliga vanor som jag vill bryta.
Gör inte det. Dina dåliga vanor är det bästa med dig.
Ja, men det är en del av problemet.
På tal om det, så såg jag dina tuttar.
- Fan också. - De var fantastiska.
- Herregud. - Jösses.
Det är på tiden att du gör nåt med idén om kändisar
i kvinnlig form som beskådat objekt.
Det var inte det jag gjorde.
Jo, det var det, vare sig du vet det eller inte.
Man kan ta flickan ur konsten, men inte konsten ur flickan.
Jag är fortfarande konstnär.
- Det var ju det jag sa. - Ja, skådespelare.
- Skådespelare är konstnärer. - Ja. Sa jag inte
- att jag gillade tuttbilderna? - Vi gillade dem, båda två.
Du har vackra bröst, raring.
Okej, kan vi sluta prata om tuttbilderna.
Sen kanske vi kan sluta säga "tuttbilder".
Familjen Fang.
Tillsammans igen. Som det ska vara.
Vi har väntat länge på det här.
Skål.
Tuttbilder.
Tuttar.
- Tuttar. - Pappa.
Det här är ju löjligt.
Jag var bättre då.
- Det var så enkelt. - Ja.
De bara sa åt vad vi skulle göra.
När blev det så komplicerat?
Vet du inte det?
- Nej. - Smother Beach, Camille!
Smother Beach.
Baxter...
Du agerade inte som om det var bråttom.
Tack och lov improviserade din syster. Din mamma dog nästan där ute.
Baxter var perfekt.
Perfekt.
Vad har du på dig?
Sköt dig själv.
Jag ska göra popcorn!
Tack.
Var det nåt som pågick där uppe?
Ingen fara. Vi kan fortsätta sen.
Ingen sa att det var filmkväll.
Sätt på en till.
Ja, det är bättre.
Varför gör vi det här?
För att vi måste bete oss som normala människor.
Det kallas skådespeleri.
Man spelar rollen och innan man vet ordet av så är man personen.
Vilken person?
Personen som inte klantar till saker,
och det innebär ingen mer Percocet för dig, och ingen mer alkohol för mig.
Tror du att du klarar det?
Ja.
Det var trevligt att titta på de gamla filmerna igår,
och sitta i soffan tillsammans.
- Vadå? - Du ser det visst inte?
Ser vadå?
Att bli förförd av sina föräldrar är äckligt.
Nu är du löjlig.
Vi åker tillbaka. Mamma vill att vi uträttar några ärenden.
- Va? - Så du tycker att jag är löjlig?
- Ja. - Ser du inte det?
Märker du ingenting?
- Nej. - Kom igen.
Vadå för ärenden? Jag vill göra lite yoga sen.
Vi springer i uppförsbacke. Vill du vara den personen?
Personen som springer i uppförsbacke.
Ja, jag springer i uppförsbacke.
Kom igen.
- Aj! - Vart ska vi?
Till nöjesfältet.
Ska vi uträtta ärenden på nöjesfältet?
Varför ska vi dit?
Denver MCA vill att jag ska skapa en ny sak.
Jag har inte hört av dem på åratal.
Och när vi insåg att ni båda skulle vara hemma...
De är väldigt upprymda.
- Blir det en föreställning? - Annie, ta på dig den här.
- Vad sa jag? - Ta på den.
- Vad är det? - Det är en tröja.
Du måste ha den på dig annars fungerar det inte.
Allt du behöver göra är att dela ut de här falska kupongerna
- för kycklingmackor. - Här.
Och medan vi gör det, filmar Baxter alla vid disken
som kräver gratis mat.
Sen samlar jag ihop de arga kunderna och får dem att storma disken.
Det blir nånting vackert.
Det är ingen bra idé.
- Det är ingen bra idé. - Nej.
- Vad pratar du om? - Det är en dålig idé, mamma.
Det blir kul, precis som förr. Du kommer att göra det perfekt.
Men tänk om de känner igen Annie?
Vi har en förklädnad.
Ska Annie vara förklädd?
Det är en bra förklädnad.
- Jag kan inte. - Baxter.
- Japp. - Lägg dig inte i.
- Okej. - Om tidningarna får veta det,
så får jag problem.
- Precis. - Vem bryr sig? Du borde inte
vara i den branschen ändå.
- Va? - Säg inte så.
Du har ju hållit på i 20 år.
- Ja. - Och vad är resultatet?
Några dåliga filmer och tampongreklam.
- Caleb, var snäll. - Herregud, pappa.
- Var det inte tampongreklam? - Jo.
Absorbera det bästa i livet och lämna resten åt oss.
- Okej. - Det var usel reklam.
Jag försöker bara försörja mig.
Och jag ger er en chans att bli konstnärer igen.
Okej, vi har pratat om det här. A och B är fortfarande konstnärer.
Kalla oss inte A och B, mamma.
"Kalla oss inte konstnärer", menar du?
- Caleb! - Förlåt. Dina popcorn-filmer
och Baxters emo-goth-fiktion är inte konst. Det är skräp.
Vad är det med honom? Pappa!
Caleb, du glömmer
att jag har sett recensionerna för dina och mammas mästerverk...
- Låt bli. - Nej, han behöver höra det.
- Annie, sluta. - Okej?
Vi har vattenballong-grejen...
- Ja. - Vi kan också prata om...
...den katastrofala
- hustrumisshandel-grejen... - Och den med epilektikern...
Epilektikern i antikhandeln.
- Den var osmaklig. - Vi fattar.
Det är inte samma sak utan er. Vi fattar det.
- Nej, det är det inte. - Inte alls.
- Nej. - Men det är därför vi gör det här.
Kör upp det i röven!
Vi behöver inte er. Er mor och jag klarar oss själva.
Vi har gjort det i åratal. Vi försöker vara snälla.
Vi trodde att ni ville vara med igen, men ni kan båda dra åt helvete.
Baxter, du kan väl ändå sköta kameran?
- Så ni vill att jag ska filma det? - Ja, naturligtvis.
- Ja, motvilligt. - Nej.
Ja, det blir definitivt motvilligt.
- Sätt igång. - Trots att jag fått det uppkört i röven.
Nej.
- Det här gör ont. - Det är svårt att se.
Jag visste att han inte gillade mina filmer, men inte att han hatade dem.
Nej, han hatar att de behöver oss. Utan oss, suger det de gör.
Det är det han hatar.
Förlåt att jag besvärar er.
Ingen fara. Ska jag skriva...
Baxter. Suzanne. Suzanne Crosby.
Ja, du lämnade ett meddelande.
- Hej. Ja. - Hur är det?
Vi gick i skolan tillsammans, men du kanske inte minns mig.
Jo, det gör jag nu när jag ser på dig.
Ditt hår brukade vara...
- Ja, herregud... - Och du hade en massa piercingar.
- Har jag rätt? - Ja, jag har fortfarande några.
Ja. Ja.
Jag hoppas att det inte verkar konstigt.
Jag såg dig. Jag råkade vara här.
Så jag ville bara säga hej.
Hon har en skrivarkurs som hon vill...
Ja, du hörde meddelandet. Det här är min syster Annie.
- Hej. Jag menade inte att vara framfusig... - Ingen fara.
Jag tror att eleverna skulle vilja höra dig prata,
eftersom du kommer från trakten och har blivit känd.
Jag vet inte det.
- Åh. - Kom igen.
- Nej. - Säg ja.
- Ja. - Jag ska fundera.
- Låt mig... Det... - Känn ingen press.
Du har mina kontaktuppgifter.
Ja, jag hör av mig.
Bra. Det var kul att se dig.
- Tack. Kul att träffas. - Ja. Hej då.
Hon är underbar.
Ja.
Nu börjar det.
De har lurat en.
Stackars kassörska. Hon har för dåligt betalt för det här.
Fan, han ger henne kupongen.
Titta, hon ger honom mackan.
Tror hon att det är på riktigt?
Hon tror att det är på riktigt.
Okej, titta vad som händer.
Hon tittade inte. Vad fan?
Vad fan är det som händer?
Man kan inte lita på nån nu för tiden när man skapar konst.
Ge mig en av dem.
- Hej. - Hej.
Jag vill ha en gratis macka.
Visst. Varsågod.
Tack. Vänta. Behöver jag ingen kupong?
Okej.
Jag fick den här av några skumma typer
borta vid Orange Julius. Det verkar inte helt okej.
- Den går att använda. - Jag tror att den är falsk.
Jag tror inte det.
Titta på den i två sekunder och tala sen om för mig om den är äkta.
Vill du ha en macka eller inte?
Får jag tala med din chef?
Visst.
Charlie, kan du komma hit en stund?
Hej. Hur kan jag stå till tjänst?
Är inte chefen här idag?
Jodå, du pratar med honom.
Kupongen är falsk.
Nej, den är okej, sir.
Har du tittat på den?
Ja, den är genuin.
Den ser inte genuin ut.
Den är falsk,
och ni har delat ut mackor mot förfalskade kuponger.
Du är en idiot och dina anställda är idioter.
Sir, var vänlig och ta er gratismacka och flytta på er.
Jag skulle inte äta skitmackan ens om jag fick betalt.
Okej, sir. Jag ringer polisen.
Gör ditt jobb bara, så sköter jag resten.
Du behöver bara låta det ske.
Vad är det för fel på folk? Jag gör jobbet,
ni får se skönheten. Allt ni behöver göra är...
Sluta filma mig. Jag filmar er.
Det här är konst, inte nån YouTube-video.
Älskling, vi går nu.
Sa jag inte att det skulle gå så? Du trodde att de skulle lösa det.
De har bara gjort saker värre.
Det är ert fel! Hör ni! Det är ert fel!
Okej, älskling. Vi går.
Jag tror att de har tappat det.
Konstnärligheten?
- Nej, förståndet. - Ja.
De har alltid haft en märklig syn på vad som är konst,
men det där var ju nästan löjligt.
Trodde han verkligen att han skulle kunna göra en kupp mot Chicken Queen?
Jag vet inte.
Vi borde kanske ha hjälpt dem.
- Hjälpt dem? - Ja.
Annie, kom igen? Absolut inte.
De får kämpa. Det får vi alla.
Men det är inte samma sak.
Och det skulle inte lösa nånting. Vi skulle bli som barn igen.
Vill du det?
Hallå där!
Er far och jag har bestämt oss för att åka till Berkshires i några dagar.
Berkshires? Toppen.
- När då? - I kväll.
På grund av Chicken Queen?
Vilket fiasko.
Stor konst är alltid svårt.
Vad sa du?
Du säger alltid att stor konst är svårt.
Prata inte om saker som du inte känner till.
Okej. Överenskommet.
Jag har hittat nåt konstigt.
Det är konstigt.
Det finns hundratals av dem längst in i garderoben.
Vad är det för nåt?
Jag vet inte. Nåt fan kanske har skickat dem.
Som den där kvinnan som skickade tänder i en påse.
De är faktiskt bra. Titta på detaljerna.
- Ja. - Vart ska du?
- Hej. - Titta inte på de där.
- Mamma. - Fan.
Nej, nej, nej...
- Vad är det? - Jag vet inte. Fan också.
Var kommer målningarna ifrån?
De är mina.
- Dina? - Har du gjort dem?
Ja, det har jag.
Sen när har du målat?
Hur tror du att jag kom in på konstskolan?
Jag slutade när jag träffade pappa.
Har han inte sett dem?
Herregud, nej.
Om han fick veta att jag börjat måla igen skulle det vara ett svek.
Varför är dörren låst?
Vi pratade.
Om vadå?
Våra känslor.
Vi ses i bilen.
Jag vill att ni tar dem. Här. Den är till dig. Och den till dig.
Lova att om jag dör före er far, så gör ni er av med de andra.
Vi ställer tillbaka dem.
De är fantastiska.
Tack. Det är bara målningar.
De är jättefina.
Tack.
Kylen är full,
så ni kan ta vad ni vill.
Tack, mamma. Ha så kul.
- Tack. - Ge mig en puss.
Kör försiktigt.
- Japp. - Och ta hand om din bror.
- Det blir bara några dagar. - Jag vet.
- Jag klarar mig. - Hej då, pappa.
Håll er borta från vårt rum.
Okej.
Varför gråter hon?
Hon gråter alltid vid avsked.
Även om igår var pinsamt,
så tror jag att jag har kommit en bit på väg.
- Jaså? - Ja.
Jag tänkte på vad den där killen från Esquire sa
om att varje gång jag klantar till saker,
så gör jag precis vad Barn A alltid gör,
men när jag tänker på det så blir jag sur, men han hade rätt...
Han hade rätt, eller hur?
Exakt, Baxter. Han hade rätt.
Och igår var det inte jag, utan Barn A som sa ifrån.
Och det var tack vare Barn B, eller hur?
Ja, vi hjälper varann. Vi bryter gamla mönster.
Som nåt par hos Dr. Phil.
Vi börjar må bättre.
Jag har inte druckit. Du har inte tagit piller.
- Ja... Ojdå. - Baxter.
- Mitt öra värker. - Hur som helst...
Nånting verkar fungera.
När mamma och pappa inser att vi inte är barn längre,
då kan vi bli en fungerande familj,
med fungerande liv,
och göra bra saker tillsammans,
göra en resa,
Grand Canyon i en husbil.
Det låter hemskt.
Jag bara pladdrar. Var inte hård mot mig.
God morgon, ma'am.
Får jag be er följa med till polisstationen?
Vi har en situation som vi behöver diskutera med er.
Era föräldrars bil har hittats på en rastplats på Route 22
strax före gränsen till Massachusetts.
De var inte i bilen, men det fanns tecken
på bråk och ganska mycket blod.
Vi kollade övervakningskameror och intervjuade anställda
på platser i närheten, men vi har inte hittat
nånting avgörande ännu.
Allting tyder på att era föräldrar saknas.
Och vi måste misstänka brott.
Jag beklagar, men våra föräldrar saknas inte.
De är konstnärer. Allt det här är ett konstevenemang.
Vi vet allt om deras konst.
Men faktum är att de saknas från den bil de körde,
och den är full med blodfläckar.
Det här är så dumt.
Ma'am, det har skett fyra kidnappningar vid rastplatser
de senaste nio månaderna längs Route 22, och alla har slutat i mord.
Vänta lite. Är det sant?
Det är inte det som har hänt.
Förhoppningsvis inte.
Men brottsplatsfotona
visar stora likheter med andra fall.
Skulle jag kunna få ta en titt på dem?
Sa ni fyra de senaste nio månaderna?
Så det här är femte eller fjärde gången?
Herregud. Får jag se?
Det är teaterblod.
- Får jag se? - Vi ser mycket sånt här
i deras uppträdanden.
Labbet ger oss besked.
Så ni tror att de är döda?
Vi vet inte, men det är en möjlighet.
Våra föräldrar gömmer sig säkert och får ett gott skratt,
och så fort ni säger att de är döda, så dyker de upp igen.
Det tar sju år att få någon dödförklarad utan kropp i vår delstat.
Skulle de vänta i sju år?
Här är en till. En collegestudent,
är det senaste offret i rastplatsmorden.
De kände till morden. De har skapat det här utifrån dem.
Och vet du varför? För att vi vägrade göra Chicken Queen-grejen.
Vi blir bestraffade.
Lokal man hittad i container.
En helande plats... De har iscensatt sin egen död.
Annie, sluta.
Herregud, du har rätt. Vad gör jag? Jag glider tillbaka.
Och vet du? Allting handlar om Caleb. Bara Caleb.
Det var därför mamma grät. Hon vill inte åka.
Varför hade hon annars lämnat tavlorna som vi hittade?
Hon hade gömt dem.
För honom. Inte för oss. De var i min garderob.
Hon vill att vi ska veta att hon har sin egen konst.
Hon vill inte hålla på med hans konst längre.
Hon tvingas till det precis som vi.
Vi tvingas alla till den här skiten.
Och om det inte är så?
Tänk om det är sant?
Överväg det åtminstone.
- Baxter, kom igen. - Det kan vara sant, Annie. Kom igen.
Det är vad han vill.
Han vill att vi ska tro att de är döda.
Det är lågt även för att vara han, men det är vad han vill.
Han vill se Barn A och Barn B gråta.
Jag hoppas att du har rätt.
Jävla svin.
- Va? - Det jävla svinet!
Om det här är hans konst, så spelar han in oss.
De har gömt kameror nånstans. Och de spelar in oss.
Caleb! Camille!
Jag visste det!
De har gömt sig nånstans. De bara väntar.
Vi går och lägger oss tidigt, och kliver upp tidigt.
Vi ska slå våra huvuden ihop,
och vi ska leta efter dem och inte ge upp förrän vi hittar dem.
De hade inga vänner. Vi är deras enda släktingar.
Nån måste hjälpa dem.
Vad gör du? Vad är det där?
Jag kan inte göra en utredning utan anslagstavla..
Jag sätter upp en massa saker.
Jag har gått igenom deras adressböcker och email och...
Jag har inte hitta nånting som sticker ut.
Borde vi inte låta polisen sköta det här?
Nej. De letar inte efter dem. De letar efter mördare.
Ja, och om vi hittar dem vid liv, vad händer då?
Vad gör vi? Bestraffar dem?
Det handlar inte om bestraffning, Baxter, det handlar om ärlighet.
Det handlar om att vi säger ifrån.
Inget mera spel. Ni är inte döda. Vi sörjer inte.
Vi tänker inte låtsas längre.
Vi tänker leva våra liv. Vi tänker bli en riktig familj.
Leva ett riktigt liv.
Och hyra en husbil?
Driver du med mig?
- Nej. - Jag gör det för vår skull.
För allas skull.
Det förstår du väl?
Okej.
Är du hungrig?
Nej. Jag måste fokusera.
Titta på några av de här. Fokusera.
Det här känns inte rätt, och det är en dålig idé.
Har du nånsin hört uttrycket "the show must go on"?
Det är vad som händer när huvudpersonen
kraschar sin bil mot ett träd på premiärkvällen.
- Jag måste organisera det hela. - Baxter, Coby ligger på sjukhus.
- Annie. - Med brutet nyckelben.
Det här är sista föreställningen under mitt sista år.
Det är ju kyss-scener!
Jag är skådespelare. Jag tänker inte kyssa dig.
- Jo, det måste du! - Jag ska kyssa Romeo.
Som spelas av din bror.
Jag har just hört om Coby Reid. Vi har en fullsatt salong.
Det är okej. Baxter hoppar in.
Miss Delano, känner ni till den här pjäsen?
Baxter kan replikerna, Joe. Utan honom har vi ingen pjäs.
Med honom blir det incest.
Du gör det, men inga kyssar.
Det är Romeo och Julia.
Det är avtalet, ms Fang.
Du klarar det bra. Gå och byt om.
Att ej förtvivla blir den frommes lott.
Ej rör sig helgon fast det hör en bön. Ack, stilla då! Så tar jag bönens lön
Din mun från min nu tog in syndaskuld.
På mina läppar stannar synden då.
På dina läppar?
Giv synden åter.
Ni förstår er på.
Folk skrattar på grund av dig. Du förstör...
God afton, fromme fader.
Romeo på bådas vägnar tackar
för din hälsning.
Nej, nej, nej.
Bravo!
Det var den bästa Shakespeare jag nånsin sett.
B, du var så bra. Jag är så stolt.
- Det var så bra. - Miss Delano.
- Ett ögonblick, ungar. Vi måste hem. - Hoppa in i bilen.
Vilken kväll, va?
Jag har just fått sparken.
- Va? - Men det var det värt.
Vi gjorde det teater ska göra.
Men det var inte ditt fel.
Jag vet vad jag gav mig in på. Under förberedelserna sa jag
att den bästa konsten lämnar bränd jord efter sig.
Bränd jord.
Vad menar du med "under förberedelserna"?
Sa inte dina föräldrar nåt?
Det var deras idé, men det var en ära att få delta.
Ni tror det kanske inte, men när jag gick på universitetet,
och studerade experimentell teater,
så var era föräldrar bland de viktigaste avant-garde-konstnärerna
i vår tid. Det är klart att vi hjälpte dem.
Men Coby Reid, då? Hur visste ni att han skulle krascha bilen?
Dina föräldrar skötte det.
Nej, nej. Herregud, inte så.
De betalade honom $500 för att hoppa av.
Kraschen var bara otur.
Varför gjorde de det?
För konstens skull.
För konsten.
Vi är som boskap, folk behöver skakas om,
och se sig omkring, och se allt på ett nytt sätt.
- Det är det vi försöker göra. - Just det.
För om man skakar om saker ordentligt, så sker förändringar.
Camille och Caleb Fang Sparkill, New York 2012
Det handlar inte om vad vi gör. Det handlar om av de gör
- Ja. - De som tittar på.
Vårt arbete påverkar dem, och... eftersom vi
väcker dem, så ger vi dem livet åter.
Det är en återuppståndelse.
Och inte en reflektion av det mänskliga tillståndet?
Nej! Vem vill se en reflektion av det mänskliga tillståndet?
Jag antar att det händer när våra verk visas på gallerier.
"Titta, vad de gjorde. Titta hur folk reagerade.
Det är mänskligt och underbart" Men det är inte konst för mig.
Men vid det laget är det över.
Ja, vi gör bara gallerier för att få bidrag.
Konsten sker i själva ögonblicket när det händer, när äkta personer
reagerar. Det verkliga mänskliga tillståndet.
Inte nån konstnärs version av det.
Är det inte det som är livet?
Jo, precis. Inte en reflektion av livet,
utan själva livet. Konsten och livet, livet och konsten, vi gör dem utbytbara.
Och båda berikas av det.
Tror du att nån annan konst kan göra det?
Nej. Måleri? Foto?, Det är motsatsen. Det är döden.
Konst sker när saker händer, inte när man lägger dem i frysen.
- Herregud. - Det var konst.
Du är galen.
Det här är inte det.
Ser du?
- Skål. - Okej?
Det stämmer.
- Överraskade jag dig? - Ja, det gjorde du.
Det gör du alltid.
Det är det jag menar.
- Hej, Baxter. - Ja.
Romeo och Julia-grejen,
det var väl då det slutade att vara enkelt.
Var det inte därför du stack?
Nej. Jag trodde att jag stack för att börja på college.
Varför är du uppklädd?
Jag vill passa in i rollen.
Vilken roll?
Rollen där någon ställer sig upp inför klassen och inte är helt skräckslagen.
- Ska du göra det? - Ja, är det fel?
Det verkar lite konstigt.
Att göra offentliga framträdanden när ens föräldrar saknas?
Jag behöver tänka på annat.
Baxter. Jag vill komma dit.
Jag vill höra dig prata.
Jag tänker inte prata. Jag ska bara svara på frågor.
Jag bryr mig inte.
Okej, men jag vill inte att du lägger dig i.
Det är mig de vill höra.
Jag säger inte ett ord.
Bra. Vad säger du?
Jag vet inte. Det där örat...
Det är av medicinska skäl...
Det verkar lite...
Som om jag har blivit skadad.
Distraherande. De lyssnar inte på dig...
Det funkar inte med det här eller det här, för...
- Örat... - Den är lite tajt.
Det här är Baxter Fang,
författaren till House of Swans,
som nominerades till det eftertraktade Golden Quill-priset.
Hans andra roman, The Underground,
var som passar en andra roman, mer komplicerad och kontroversiell.
Det stämmer.
Han ska prata med oss idag om den kreativa processen. Varsågod.
Okej. Vill ni kanske bara ställa frågor?
Jag kan... Låt mig... presentera...
Jag ska presentera hur jag...
...arbetar. Jag ska berätta om hur jag skriver.
På dator. Jag gör allt på dator.
Och...
...jag tuggar tuggummi,
Det hjälper mycket.
Du kanske kan prata i mer generella termer?
Vad driver dig att sätta pennan på papperet?
Mer generellt? Generellt i mer vanliga termer?
Ja, jag fattar.
Vi ska se.
Ibland får jag hemska tankar i huvudet.
Har ni nånsin haft hemska tankar Och ja, ni vet,
jag kan inte bli av med dem, så det hjälper att skrivs ner dem.
När jag var liten tänkte jag mycket på det och...
Jag tänkte på vad som skulle hända om mina föräldrar dog,
...och...
...jag kunde inte sluta tänka på det.
Kan inte. Kunde inte. Kan inte. Man vill inte tänka på det.
Men om det fastnar i ens huvud,
Då föreslår jag att man skriver ner det. Det gjorde jag.
Min syster och jag har inga släktingar,
så i min historia, blir vi...
Vi hamnar på ett barnhem och det drivs av en kvinna.
Hon behandlar barnen illa. Hon är väldigt hård.
Och min syster och jag... Vi står ut med det,
och vi behandlas illa i månader och sen hittar vi ett sätt att fly.
Och under skydd av mörkret, hittar vi ett sopnedkast.
Vi tar oss ut och springer över en betåker.
Jag har valt en betåker.
Och vi springer över det.
Vi kastar ett öga bakom oss och allt går bra.
Vi tar oss till andra sidan och där hittar vi en skog.
Vi går in i skogen,
Och vi tänker på allt det jobbiga som vi har lämnat bakom oss.
Men plötsligt kastas en säck över våra huvuden,
och vi förs bort till en underjordisk gömma,
och det finns en massa andra kidnappade barn där,
och ett annat kapitel av elände tar vid,
men jag har inte skrivit det ännu.
Är det nån som brukar ha hemska tankar ibland?
- Ja, jag brukar ha det. - Brukar du?
Hela tiden.
Skriv ner dem.
Det hjälper för mig i alla fall. Om jag inte kan få bort dem ur huvudet,
så skriver jag ner dem, även om de är konstiga. Jag kan styra dem.
Jag kan på sätt och vis
styra min värld genom att skriva.
Det är det skrivandet är för mig.
Du har fem nya meddelanden.
Första meddelandet.
Hej, det här är Ann Amata från Konst...
Andra nya meddelandet.
Det här är WMAC i Albany. Vi hoppades boka en intervju med tanke på...
Tredje nya meddelandet.
He, det här är Eddie Sanchez.
Fjärde nya meddelandet.
Det här är sheriff Hale. Vi har fått blodresultaten.
Jag är rädd att blodet på platsen matchar er fars DNA-profil,
så det är äkta,
vilket vi inte hade velat höra, men det innebär
att vi har en allvarlig situation.
Vi måste gräva lite djupare i den här utredningen,
så vinuppskattar om ni hör av er. Tack.
Det betyder ingenting.
Caleb har gjort galnare saker än använt sig eget blod.
God natt.
Baxter!
Jag har hittat en sak.
Du hade fel.
När du sa att de inte har några vänner, så glömde du Hobart.
- Vem är det? - Hobart Waxman.
Deras mentor.
Om de skulle berätta för nån, så skulle det vara Hobart.
Kan vi prata om det i morgon för vi är mitt i det här?
Mitt i vadå?
Jag skriver på min bok. Jag kom på nånting bra, och...
Wow. det låter spännande.
Jag är glad över det.
Vad ska vi göra angående Hobart?
Han är nog död eller nära inpå.
Då måste vi hitta honom snabbt.
- Annie, jag kan inte... - Nej, gör inte så mot mig.
Tvinga mig inte att göra det själv. Du lovade att vi skulle hjälpas åt.
Första året i Hobarts klass,
såg vi ett verk av konstnären Chris Burden,
som Hobart inte tyckte om.
Chris Burden är en amatör. Han är en fullkomlig bedragare.
Vi är här på Burdens galleri, och han säger att han ska bli skjuten idag.
En assistant tar fram en pistol och skjuter honom i armen.
Jag tyckte att det var spännande och gjorde misstaget att säga det.
Hobart vände sig mot mig och sa:
Det är skit! Konst kan aldrig uppstå i en kontrollerad miljö.
Det är inte konst. Jag vet inte vad det är-taxidermi.
Hobart Waxman Nyack, New York 2012
Jag menar, vem bryr sig
om nån kommer och skjuter dig på nåt jäkla galleri.
Det finns ingen fara. Ingen överraskning.
Det måste ske ute i världen,
bland människor som inte vet att det är konst.
Det är så det måste gå till.
Han var så besviken på mig att jag måste göra nånting åt det.
Caleb och jag dejtade, och han frågade om jag kunde filma.
Så vi gömde oss i ett klassrum på femte våningen...
...i historiebyggnaden, med ett fönster mot gården.
Vi väntade på att Hobart skulle komma.
Han sköt mig med ett armborst.
Jag sköt honom med ett armborst.
Han tänkte använda ett gevär.
Tack och lov att du inte gjorde det.
Han visste att det skulle hända, men inte när.
Jag hade ett kort i fickan där det stod att jag blivit sårad av en vän.
Det blev kaos...
Jag har blivit sårad av en vän.
...skrik, blod, sirener,
och jag minns att jag låg där och tänkte att det var vackert.
Han vägrade ge dem mitt namn.
- Han är en bra kille. - Ja, han är okej.
Hobart. Din feta jävel.
Wow.
Det ser inte ut att vara nån här..
Vad gör vi nu?
Vi hittar en öppen dörr, söker igenom huset...
Vänta. Vad pratar du om?
Kom. Vi delar på oss. Snabbt!
- Ska vi bara bryta oss in? - Ja.
- Annie. - Kom nu.
Rör dig inte, Annie.
Då sätter jag en kula i din pojkvän.
- Han har en pistol. - Ta det lugnt, Hobart. Du känner oss.
Annie. Annie Fang.
Det var som tusan.
Är det Baxter?
Ja. Baxter. Baxter Fang.
Det var som tusan.
Kan du ta bort pistolen?
Det var bara mitt finger.
- Aha. - Pang, pang.
Du lurade mig.
Annie, jag har inte sett dig sen du var liten.
Men jag har sett alla dina filmer.
Och du, Baxter. Dina böcker är bra.
Tack.
Ja, inte den andra. Den var...
- Inget för dig. - Men den första var väldigt bra.
Tack. Ja, den andra...
Den andra var en utmaning.
Den tredje blir bra.
Jag läste om era föräldrar. En hemsk historia.
Tror du att de verkligen är döda?
- Det är mycket... - Nej, jag tror inte det.
- ...möjligt. - Jag tror att du hjälpte dem.
Är det därför ni är här?
Du är den ende som tror på dem tillräckligt mycket för att inte skvallra...
De älskar dig.
Det gör de definitivt inte. Vi blev ovänner för många år sen.
- Jaså? - Är det sant?
- Säkert? - Ja.
Vad gällde det?
Det kan jag inte berätta.
Får jag ge er ett råd?
Visst.
Sluta leta efter dem.
Det var en dålig idé
att blanda familj och konst.
Men nu är ni fria från det.
Ni måste sluta att se det som ett svek...
...och börja tänka på det som en gåva.
Ja. En gåva.
Jag borde inte...
Vad är det här?
De var vilsna när ni hade åkt. Deras konst led.
Så för några år sen bekostade jag en dokumentär
som en hyllning till allt ni har gjort.
Men också för att avsluta det kapitlet så att de kunde gå vidare.
En dokumentär?
Ja. Det var en väldigt dålig idé.
Den sändes förstås aldrig.
Men du frågade varför vi blev ovänner.
Tror ni att det ni har gjort kan ha haft
en negativ effekt på barnen?
Nej. Barn är extremt tåliga.
När min kusin Jeffrey var två år, fastnade han i en brunn i tre dagar,
och nu har han familj och säljer vinylfasader.
När bestämde ni er för att använda barnen i ert arbete?
A var bebis, och efter att hon hade fötts
var jag väldigt nedstämd.
Jag tänkte att vårt liv var över.
- Som konstnärer. - Självklart som konstnärer.
Jag har hört många gånger att barn tar död på konsten. Det gör de.
Man får dem och den passion man hade för kreativa uttryck kommer i andra hand.
En del anser det.
Jag var väldigt nere, men sen hände en underbar sak.
Före jul tog vi med barnet för att träffa jultomten.
Det var min idé. Jag tänkte att det skulle bli gulligt.
Vi tog kameran och åkte dit, och jag satte A
i den gamla gubbens knä och hon skrek förstås,
men värre än nånsin, som om mörka krafter låg bakom,
som om en massa demoner skulle komma ut ur hennes mun.
Den stackars tomten ville bli av med henne.
Tomtenissarna sprang ut.
Föräldrar tog sina barn,
och lämnade kön. Det var kaos.
Och då fick jag en idé.
Jag tänkte att barn dödar inte konsten.
Inte om de är konsten.
För första gången tänkte jag
"att jag ville ha barn."
- Säg inte så. - Det är sant.
Jag vill inte att vi tar med det...
- Varför inte? - Jag vill att ni klipper bort det.
- Varför? Det var toppen. - Det han sa om barnen.
Nej, Hobart. Nej.
- Va? Men... - Nej. Om du...
- Om du tar med det... - Vad är det för poäng med att göra det här
- om man inte berättar... - Jag kommer inte tillbaka.
- Nej, jag har fått nog nu. - Nej, vad gör du...?
- Nej, om du inte lovar. - Om vi ska berätta historien,
borde vi inte berätta hela historien?
Baxter.
Jag vet hur vi ska hitta dem.
Annie, det är sent. Gå och lägg dig.
Nej, nej. Mammas tavlor. Vi ordnar en utställning.
Vi kallar den Camille Fangs gömda konst,
då kryper nog Caleb fram ur sitt gömställe.
Han skulle bli arg. Vad tror du om det?
- Vad tror du? - Lägg av.
Jag tror att du är full.
- Jag är inte full. - Jag känner lukten.
Jag har tagit en drink, men jag är inte full.
Släck ljuset och gå och lägg dig, Annie!
- Det är en jättebra idé. Hör på... - Sluta titta
- på den där jäkla dokumentären. - Jag har en vän
- som har ett galleri. - Du låter som en idiot.
Jag är klar med det här. Jag har fått nog.
- Vad menar du? - Jag har hjälpt dig att leta.
Men jag har fått nog av resor och anslagstavlor.
Jag gör det här för att jag är din bror.
Jag älskar dig, och jag tror att du behöver allt det här,
att gå igenom allt om mamma och pappa,
men jag börjar tro att du undviker den.
- Undviker vadå? - Sanningen.
Lägg av.
Och om de inte är döda,
så vill de att alla ska tro det, även deras egna barn.
Så om vi hittar dem, vad gör det för skillnad?
Vad du än säger till dem, så ändrar det inte vilka de är.
Det vet du inte.
Jo. Men av nån anledning så tror du att de plötsligt
ska sluta vara som de är.
Och att de ska sluta göra de saker som de gör,
och sluta vara de personer de är.
Och att de plötsligt ska börja bli normala föräldrar
och att det ska lösa alla dina... problem.
Det kommer inte att hända.
Vi kan inte förändra dem. Vi kan bara förändra oss själva.
Kan vi?
Ja.
Jag tror att vi kan det.
Att gå vidare är en början.
Så du tror att de är döda?
Du har trott det hela tiden.
Jag vet inte.
Om de är döda, så är det hemskt.
Men om de inte är döda...
...så är det värre...
...på många sätt.
Men de är i vilket fall som helst borta.
GÅRDSLOPPIS
Hej. Har du hittat nåt du gillar?
Jag har sett et par saker.
Jaså?
Vad är det för musik?
Jag vet inte, nåt från våra föräldrars samling.
Om du gillar den, kan jag ge dig ett bra pris.
Den här då?
Vad sägs om den här i stället?
Den får du.
- Säkert? - Ja.
Vad säger Annie om det?
Den är min. Jag vann den.
- Ännu bättre. - Du får den.
Hur ser jag ut?
Du ser bra ut. Ta på dig den. Den passar nog.
Genom här?
Vänta lite.
Döda föräldrarna, döda föräldrarna...
Annie.
Hör du?
Låter det bekant?
Ja.
Det gör det.
The Vengeful Virgins?
Va?
Låt nummer fyra,
"Döda föräldrarna."
Är du okej?
Får jag se.
"Döda föräldrarna" är en Fang-låt.
Annie och jag sjöng den när vi var barn.
Annie skrev låten.
Sjöng vi inte den i Central Park? Och pappas kamera förstördes.
Det finns ingen film.
- De kan bara ha fått låten på ett sätt... - Ja.
Genom dig, mig, mamma eller pappa.
The Vengeful Virgins finns på skivbolaget Light Noise,
ett litet indiebolag i nordväst.
Lucas och Linus Baltz är 14 år, självlärda musiker,
besatta av domedagen och bor i Massachusetts.
Varför är jag rädd att de ska döda oss?
De dödar oss inte. Vi vill bara ha information.
Ja, okej. Är du redo?
Vi letar efter en adressbok, sångtexter, dagböcker eller nåt annat som är till hjälp.
Uppfattat.
Minns du vad du ska säga?
Ja.
- Vill du repetera? - Nej.
Hej. Är du Linus?
- Lucas. - Lucas.
50 procent chans.
Vi är journalister från tidningen Spin.
Visste ni inte att vi skulle komma?
Nej.
Inte?
Jag heter Jenna Day. Det här är Pete Sanders.
Pete.
Vi tänkte göra en profil om dig och din bror
- för tidningen. - Ja, vi vill göra en intervju.
Det brukar gå via vår manager.
- Ja, vi pratade med honom. - Visst.
- Det är... - Var det ingen som ringde er?
Konstigt att de inte förvarnade.
Får vi komma in? Annars kan vi inte...
Hej. Där har vi Linus.
Vilka är de?
De är från tidningen Spin. De vill skriva om oss.
- Hur är läget? - Ni kanske hamnar på omslaget.
- Det stämmer. - Så...
Kan vi sätta igång?
Går det bra? Prat på, bara.
Vad spelar du för typ av gitarr?
Kan jag låna badrummet?
Ja, det är genom hallen.
- Den vägen? - Ja.
Tack.
Jag beställde den från en katalog, en billig sak.
Vi bryr oss inte om instrument.
Vilka är ni influerade av?
Vi gillar speed metal, men vi är inte så bra på att spela det.
Vi lyssnar på rap.
Coolt.
Toppen.
Och...
Berätta om låten "Döda föräldrarna".
Vad vill du veta?
Hur kom det sig att ni skrev den?
Vi bara tyckte att folk borde döda sina föräldrar
om de vill göra nåt bra av sina liv.
Det är en fånig låt.
Ni skrev den inte, Lucas.
Jo, det gjorde vi.
Nej, det gjorde ni inte.
Och jag tänker skriva en artikel om det, om ni inte berättar.
Ja. Han sa ner med handen.
Okej. Var försiktig.
- Ner med handen. Herregud. - Det gör ont.
Är du okej?
Okej, det är bra. Det räcker. Okej.
Ja.
Bara håll den på ratten.
Ni skrev den inte Vem lärde er den?
Kom igen. Vem?
Ni borde gå nu.
Var fick ni låten från?
Annie?
- Var fick ni låten från? - Okej, vi skrev den inte.
Men det var den första vi spelade,
så vi tog med den på skivan eftersom vi kunde den bra.
Ja, ni skrev den inte. För det gjorde jag.
Vad är det som pågår?
De sa att de var från tidningen Spin, men jag tror inte det.
Gå dit ut, pojkar.
- Miss Delano? - Vad i helvete?
Gå dit ut, sa jag.
Var är våra föräldrar?
Låt oss vara i fred. Låt oss leva våra liv.
Berätta vad du vet om dem.
Det kan jag inte.
Varför inte?
A och B.
Jag är inte helt förvånad.
Jag borde ha insett att ni skulle hitta mig.
Var är mamma?
Hon bor inte här.
Gör du det?
Hör på, Caleb. Du har tydligen jobbat länge på det här,
och Baxter och jag, vi vill förstöra det för dig.
Vi vill att det ska explodera i ditt ansikte,
och det kommer att hända om du inte svarar på mina frågor.
Jag varnade dig väl?
Håll käften.
Vad i helvete är det här?
Det är vår familj.
Når togs det här? Titta.
- För sju år sen. - Bonnie är min fru.
- Jaså? - Det är komplicerat.
Ja.
Pojkarna älskar Caleb, så förstör inte det.
- Sluta. - Han har varit en underbar far åt dem.
Han tar dem till matcher och konserter. Ni behöver honom inte, men det gör vi.
Ni kan tycka vad ni vill, men han tar hand om oss.
Sluta prata.
Ta oss till Camille.
- Ja, vi åker till Camille. - Ja.
- Ja. Ta oss till Camille nu. - Kom, så åker vi.
Okej, ge mig en trasa eller nåt.
- Okej. Det räcker. - Herregud.
Jag kan inte fatta att du skar upp armen. Sjukt.
Vi behövde blod.
Vad kallar mamma sig?
Patty Howard.
Har hon en falsk familj också?
Nej. Bonnie ärvde en stuga norrut.
Mamma har tillbringat somrarna där och lärt känna folk i stan,
så att det inte verkade konstigt när hon flyttade dit.
Så det här har pågått länge.
I många år, ja.
Vi var tvungna att vara noggranna,
och skapa nya identiteter att använda efter Calebs och Camilles död.
Vi behövde socialförsäkringsnummer, bankkonton, skattebakgrund.
Annars skulle det inte ha fungerat.
Det fungerade inte!
Hej, Annie. Baxter.
Hej, Patty. Så här ska vi göra.
Du ska svara på en de frågor...
...och sen ska du göra som jag säger. Vi börjar med varför.
Konsten. Vad annars?
Det skulle bli vårt mästerverk, en så stor händelse
att den skulle överskugga allt annat vi har gjort,
men det blev tydligt att ni inte såg nåt värde i vårt jobb,
och vi förstod att vi inte kunde berätta om planen för er.
Vi höll den hemlig.
Så ni tog hjälp av miss Delano i stället?
Hon ställde upp villigt för länge sen.
En del uppskattar vår konst.
Han och Bonnie skulle leva som man och hustru utåt sett...
...och det fungerade i ett par år.
Men saker och ting händer.
Ni är vuxna, så ni förstår.
Vänta lite.
Så du är far till pojkarna?
Det finns alltid komplikationer,
men pojkarna bidrog till täckmanteln.
Wow. Så du ersatte oss.
- Ingen ersatte nån. - Ni ville inte arbeta med oss.
Varför gick du med på det här?
För konstens skull. Allt vi har gjort är för konsten.
Nej, det var inte för konsten, Caleb.
Allt jag gör är av kärlek till dig.
Jag gav honom ett löfte när vi hade fötts.
Han ville lämna mig, och jag lovade honom
att om han hittade ett sätt att stanna och vara lycklig,
så skulle jag göra samma sak för honom.
Till och med offra dina barn?
Säg inte så.
Lägg av. Du har alltid valt honom framför oss.
Du pratar som om jag är ett monster. Vi hade ett bra liv.
Ni hade en lycklig barndom. Ni har glömt hur roligt det kunde vara.
- Lägg av. - Vi kastade oss ut utan skyddsnät,
utan att veta vad som skulle hända. Påstår du att det inte var kul?
Äventyren vi hade. Vad gjorde andra ungar?
Åkte till Grand Canyon? Disney World?
Vi gjorde nånting viktigt.
Jag skulle ha föredragit Disney World.
- Om du nu frågar. - Ja, och en mamma och en pappa.
Jag har alltid älskat er ungar.
Vad jag än kände i början, så övergick det till kärlek.
Så länge vi inte gjorde usla filmer och hotade din konstnärssjäl?
Har jag inte rätt att kritisera dina val?
Det är väl det föräldrar är till för.
Vad säger du om The Vengeful Virgins, då?
Den där dumma cd: n och den där jäkla låten förstörde nästan allt.
Lova att ni inte säger nåt.
Nej, vi ska se till att det här konstverket är över.
- I helvete heller. - Jag tänker ta det här,
och gå raka spåret till pressen.
- Ge mig den där. - Nej.
Ni förstör flera års arbete bara för att ni blivit sårade.
- Lägg av. - Just det, pappa.
Var förnuftiga nu, båda två, och sabotera inte det här.
Det är väl det vi Fangs gör. Saboterar saker.
Vi fattar. Ni tycker att vi har skadat er.
Mina föräldrar skadade mig.
Hennes föräldrar skadade honom. Om ni får barn, kommer ni att skada dem.
Det är det föräldrar gör. Än sen?
Jag är inte ung längre. Det här är min sista stora grej.
Kom och hälsa på varje år. Men avslöja inget.
Så vi ska låtsas att ni är döda.
Okej.
Det kan vi göra.
Får jag den. Vi kan göra det.
Ja?
- Tack och lov att det är över. - Okej.
Vi åker.
Ni uppskattar kanske inte värdet i det vi gör,
men ni kan inte förneka relevansen, effektiviteten.
Vi skakade om er,
så att ni såg på livet med nya ögon. Det är det vi gör.
Det är det vi alltid har gjort. Och det är bra.
Ja, jag antar det, men vad händer med de människorna sen?
Vadå?
När de går sin väg, så ser ni dem aldrig igen.
Fortsätt gå på matcher. Grabbarna gillar det.
Är du redo?
Jag är redo.
Hör på...
Tänk dig att du är död.
Du känner att du blir stel.
Börja med fingrarna.
Fortsätt med händerna, handlederna och vidare till armbågarna.
Allt är...
...dött.
Om vi kan föreställa oss vår egen död,
men ändå återvända till livet,
så bevisar det att vi kan överleva vad som helst.
"Var inte rätt. Ögonblicket är ditt."
Om du har kontrollen,
så drabbar kaoset din omgivning och inte dig själv.
Förstår ni?
Barnen nickade och grottherren öppnade dörren till arenan.
Ett vrål hördes genom tunneln.
Publiken väntade där ute.
Rachel tog sin brors hand
och började gå.
De visste att deras uppgift var att kämpa mot andra,
och göra onämnbara saker för att glädja de vuxna.
Men syskonen hade varandra och förmågan att föreställa sig ett bättre liv,
för de trodde verkligen,
att trots allt de hade gått igenom, kunde de en dag bli lyckliga...
EVENEMANG
...att de nån gång i framtiden skulle kunna fly från grottan
och få upprättelse i en ny värld.
Och de höll fast vid den tanken, brodern och systern,
när de höll varann i hand och gick mot arenan...
"...och till sist tog steget ut i ljuset."
.:: RAPiDCOWS - www.hounddawgs.org ::.