Han var den mest fascinerende personen jeg noensinne hadde møtt.
Han var Malachi Martin. Det fantes bare én Malachi Martin.
Han trakk en til seg.
Svært sjarmerende.
Han er en kriger.
Han var en Guds kriger, og er fremdeles en Guds kriger.
Han var en stor mytoman.
Han var en løgner, en kjeltring og en juksemaker.
God kveld. I dag har vi en spesiell gjest,
og det er meg en ære og glede å ha blitt kjent med ham.
Han regnes for å være en av verdens største eksperter
på Vatikanet.
Han er først og fremst en fremstående teolog,
ekspert på den katolske kirke, tidligere jesuitt,
og professor ved Vatikanets pavelige bibelinstitutt.
Han har skrevet bestselgerne Vatican, The Final Conclave,
Hostage To The Devil og The Jesuits.
Han er også eksorsist.
Eksorsisme er helbredelse.
Det er svært tøff helbredelse, men det helbreder.
For på innsiden har de et helvete.
Et levende helvete.
Hva heter du?
Sannheten er,
enten vi vil eller ei,
at djevelen eksisterer.
Han finnes der ute.
Han er vår fiende.
Og han hater oss.
Hans mål er å ødelegge sjelene våre.
Det er en virkelighet som eksisterer.
Det gjelder ikke alle,
men det finnes virkelige tilfeller.
Det er derfor eksorsismeritualet finnes.
Kirken driver med det fordi den tror på det.
Ellers hadde den ikke tenkt på det.
Jeg tror ikke at man lærer av ord. Ord lærer en ingenting.
Man lærer av erfaring.
Og jeg mener at folk må gjøre egne erfaringer.
Jeg vet også at når man møter
en slik ond tilstedeværelse,
vet de det.
De vet hva som finnes og ikke finnes.
Vær forsiktig med Malachi Martin han var IKKE en venn av Kristus:
Det finnes mye injurierende informasjon på nettet om Malachi...
Forsiktig med Malachi, men han er interessant
...som sverter hans karakter og ham selv som person.
Og dette handler om å få klarhet i det hele.
I tillegg til å være min venn, var han en god og hellig mann.
Jeg vil bare få klarhet i det.
Vi snakket ikke særlig mye om eksorsismene hans,
bare den siste.
Jeg ba ham om å ikke gjøre det.
Og han sa:
"Jeg skal bare være assistent."
Ikke stor sjanse for det.
En eksorsist må være en svært hellig prest.
Beskyttet av kirkens nåde.
Jeg tror at i den siste eksorsismen
han var med på,
var det Malachi som var målet.
Ikke den lille jenta. Hun var åtet.
Er det slik de fleste av oss så i Eksorsisten?
Det er en helt fiktiv fremstilling, uten basis i fakta.
Jeg har aldri sett hodet snur seg rundt.
Kanskje vi kan begynne
med at du forteller litt om deg selv,
bakgrunnen din,
og noe av det du driver med for tiden.
Jeg kommer til å kjede deg,
men de som lytter til båndet vet vel ikke stort om meg,
så vi får vel gå over det grunnleggende.
Jeg ble født i Kerry i Irland for 70 år siden.
Og...for 70 år siden.
Ikke glem 70. Sju-null.
Jeg ble utdannet i Irland, og ble jesuitt i Irland
rett før krigen begynte.
Og etter krigen,
etter å ha studert filosofi, sendte de meg for å studere i Belgia.
Og da jeg var ferdig i Louvain,
fikk jeg jobb i Roma i Det pavelige bibelinstituttet.
Det er et institutt i Vatikanet som utdanner professorer i skriften.
Det er dårlige dager når det gjelder doktrine.
Hvis du var amerikansk katolikk i 1955,
hadde verden virket bemerkelsesverdig.
Et stort antall omvendte kom til kirken.
Kirker ble bygget i høy frekvens.
Så fant Vatikankonsilet sted,
og skulle fornye og blåse nytt liv i kirken,
som allerede vokste enormt.
Og i løpet av et par år går alt forferdelig galt.
PREST OG KOMMENTATOR
Kirker blir stengt. Nonner og prester
forlater kirken. Religiøse ordener trappes ned.
Alle sosiale problemer Den katolske kirken trodde
at den hadde løst...
...kom tilbake igjen.
Konsilet var ikke en speiderleir.
TIDLIGERE JESUITTPREST OG FORFATTER
Det var en samling av svært menneskelige folk
som var involvert i en virkelig kamp
om kirkens fremtid.
De snakket om
å gjøre kirken mer menneskelig.
Mer oppdatert.
Mer moderne. Mer med på notene.
Mer i verdens tjeneste enn dominant.
Det var en spennende tid i kirkens historie.
Og Malachi Martin var til enorm hjelp
når det gjaldt å oppdage noen av de
som fikk det til å skje.
Som sto bak revolusjonen.
-Var det det andre Vatikankonsilet? -Ja,
fra 1962 til 1965, startet av de aktuelle pavene.
Og kardinalene.
Den gjeldende ånden var: "La oss for en hver pris
komme i takt med verden.
Vi har vært isolert.
La oss modernisere alt."
Og for å gjøre det
ga Vatikankonsilet slipp på hellige tradisjoner
som hadde eksistert i Den katolske kirke
fra de første pavene
i det første århundret.
Han var fra Irland.
Han var...
Han kom fra en ganske stor ungeflokk.
Så vidt jeg vet, hadde han bare én søster. Jeg kan ta feil.
VENN AV MALACHI MARTIN
Men han hadde mange brødre, og alle ble
nokså anerkjente katolikker.
Martin-brødrene. Og Malachi var ikke så verst selv.
Han fulgte stort sett brødrenes tradisjon.
Han var som en ung, geistlig Indiana Jones
som krøp rundt i huler i Midtøsten.
Han var en av de første som tydet Dødehavsrullene.
Han snakket flere språk.
Men han var alltid en urokkelig lojal katolikk.
Lojal mot pavedømmet. Lojal mot vår frue.
Det formet trossystemet hans helt inn i kjernen.
Han var en svært sexy figur.
I selskaper var han sentrum,
der han fortalte grove vitser.
Jeg ble en god etterforsker,
og var faktisk en god korrespondent for TIME.
Og jeg kom til bunns i alt.
Han hadde mange historier,
og noen av dem...
...viste seg faktisk å være sanne.
Kaiser var frilanser for TIME
under det andre Vatikankonsilet.
Kaiser var svært involvert med jesuittene.
Og jesuittene hadde alltid vært redd for at når Malachi forlot dem...
MARTINS AGENT OG VENN
...ville han fortelle alt om alle,
for han kjente alle i Roma.
Jeg tror de bestemte seg for å ta ham
før han kunne ta dem.
Og alt det tilsammen ga Kaiser mulighet
til å uttrykke hatet
og skade Malachi så mye han kunne.
Jeg kom dypere inn i Malachi Martins karakter.
Så jeg skrev en bok.
Den heter Clerical Error.
Og det var ikke bare hans feil, men min,
i å ikke forstå realitetene.
Jeg bestemte meg for at historien var for god til å si nei til,
og at bare jeg kunne fortelle den,
fordi det bare var jeg som kjente hele historien.
Det var bare jeg som var villig
til å komme til bunns i historien
og få den ut.
Derfor...
Jeg trodde til og med at det kunne blitt en bra film.
Det hadde sikkert blitt en bra dokumentar.
For det er en fascinerende fortelling.
Sann eller ei.
Han sa at grunnen til at han forlot jesuittordenen
var at jesuittene på 1960-tallet,
i likhet med mange andre organisasjoner,
ble svært venstrevridd.
Og jeg spurte ham: "Etter det andre Vatikankonsilet, Mal,
vil du si at jesuittene var på venstresiden?"
Han smilte og sa: "Nei, ikke på venstresiden. De var langt forbi det."
Pave Johannes sa at han syntes at Malachi burde forlate Roma.
Ikke forlate presteskapet, men Roma.
Fordi, sa han:
"Blir du her..."
Jeg sier det på kamera, men uansett... "Hvis du blir,
blir du enda en feit kardinal med en elskerinne
som bor utenfor Roma."
Og han mente at den beste kuren for det,
fra sitt eget perspektiv,
var å få et dokument fra pave Paul VI
som han kalte et reskript.
Og det ville løslate ham fra to av sine tre presteløfter.
Det løslatte ham fra lydighetsløftet, slik at han kunne forlate jesuittordenen.
Og det løslatte ham fra fattigdomsløftet,
for da kunne han begynne
en verdslig livsstil som forfatter i vesten.
Og det eneste av løftene han beholdt,
og holdt til han døde, var kyskhetsløftet.
Og det holdt han til han døde.
Prester er først og fremst mennesker.
Og mennesker skifter ofte humør
i løpet av livet.
Respekt for privatlivets fred er helt avgjørende.
For jeg vet at forholdet mellom en prest og hans overordnede
omfatter all slags personlig informasjon.
Og jeg vet at prester ofte får dispensasjon.
Jeg personlig vil gjerne se flere bevis
på at han ble løslatt fra to, men ikke tre løfter.
Jeg synes bare det er uvanlig
at han skulle ble løslatt fra to, men ikke fra det tredje.
Og i 1964 kom jeg til USA og ble amerikansk statsborger.
Jeg slo meg til i New York, og skriver bøker her,
og er på tv og radio.
Du har skrevet mange bøker,
og spesielt bøker om katolisismen,
Vatikanet og slikt.
Det stemmer.
Da han først kom hit, hadde han ikke penger eller noe.
Han tjente penger på alle måter han kunne.
Han vasket opp, kjørte drosje,
alt han kunne for å tjene penger.
Han jobbet for Encyclopædia Britannica, men likte det ikke,
for han sa at det bare var
å ta andres viten og putte det i en bok.
Og det ville han ikke. Han ville drive med sitt eget.
Så det fungerte ikke for ham.
Da jeg traff ham,
hadde han ikke tenkt å bli forfatter.
Jeg begynte å snakke med ham om en karriere som forfatter.
Og jeg sa at hvis han ga meg
et gitt tidsrom, kunne jeg gjøre ham til en vellykket forfatter.
Men det tar tid.
Vi samarbeidet i 30 år.
Som venner og som...
Først var jeg redaktør og forlegger,
og da jeg forlot forlagsbransjen for å bli agent,
ble han min klient.
Jeg holder messe hver morgen. Jeg er prest.
Jeg har breviar og det vanlige.
Det er det hele.
Jeg har utgitt 15 bøker.
Og jeg forbereder nummer 16.
Det er historien om mitt liv. Det er begivenhetsløst, men det er mitt liv.
Dette er en mann som kan analysere hva som foregår.
Han kan forklare folks uro
for den åpenbare implosjonen i den perfekte, enorme kirken
som bare noen år tidligere
hevdet at den ville bli USAs offisielle religion.
Her kommer Malachi Martin, med alle sine ferdigheter,
analyse, intelligens og veltalenhet
og gir svar,
og det var derfor han ble så viktig,
og derfor så mange så ham som en naturlig leder.
Det er en ny generasjon mennesker som ikke vet hva de skal tro på.
Den katolske kirkens eneste styrke var samhold.
Samhold.
Det er borte.
Folk ville drept for å være sammen med Malachi Martin,
for han var viktig for mange.
Han ga dem troen.
Mitt første møte med pater Martin var som resultat av
en prest vi kjente i Saint Agnes Church i New York.
Vi snakket sammen en kveld, og han sa: "Vil du treffe Malachi?
Jeg kjenner ham. Vi kan spise sammen."
Og vi ble ganske godt kjent i løpet av middagen.
Det ble faktisk så sent at de svært høflig
rundt halv tolv spurte om vi kunne forlate restauranten
fordi staben ville gå hjem.
Han var den typen forteller.
Han var en svært forsiktig og myk person.
KATOLSK FORFATTER OG TALER
Han hadde en sjarmerende irsk aksent som virkelig fascinerte meg.
Jeg kjente ham ikke som en likeverdig.
For meg var han en mentor, en rådgiver,
en åndelig veileder,
og en jeg så opp til.
Men han var ikke...
...en venn, en kollega eller en på samme nivå.
Han var en venn, og en svært kjær venn.
Det at han var der da datteren min døde...
Hun var nyfødt. Hun levde bare i to uker.
Jeg tror ikke jeg hadde klart meg hvis ikke pater Martin hadde vært der.
Han hadde ikke trengt å gjøre det. Det var midt på natten.
VENN AV MALACHI MARTIN
Han hoppet i en drosje og kom helt til sentrum
for å være sammen med oss... og å hjelpe oss
idet vi delte min datters siste øyeblikk her,
og idet hun...gikk videre.
I kveld vil jeg gå en litt annen vei
og snakke om dine opplevelser som eksorsist.
Ja, det er fascinerende,
og det er alltid fascinerende for mange.
Vi må fortelle dem på forhånd, Michael,
at eksorsisme og besettelse ikke er noe gledelig.
Det er ikke frydefullt.
Besettelse er en skitten,
usunn og ubehagelig situasjon
når man kommer borti det.
Men det er et nødvendig onde fordi
vi må ta oss av det når vi treffer folk som har det.
Jeg traff ham en ettermiddag,
han hadde et kutt i pannen, og jeg spurte hva som hadde skjedd,
og han sa at han var med på en eksorsisme,
og at en skammel kom flygende
og traff ham i hodet.
Det har kostet meg mye. To brukne bein og...
...nesten knuste kneskåler.
Og...det...
Livet mitt var i fare flere ganger.
Og... Men jeg skulle visst ikke dø.
Ikke ennå.
Og...
Det kostet meg mye hat.
Mange venner vendte seg bort fra meg.
De ville ikke vandre min vei lenger, som man sier.
Man gir noe man aldri får tilbake igjen.
En del av deg dør i hver eksorsisme.
Med alt hun gjør, blir en del av henne fortært
og forsvinner. Jeg vet ikke hvor det blir av.
Gud passer på det for deg, og man blir endelig gjenforent,
men man taper, og til slutt blir man brukt opp.
Man blir brukt opp.
Og da er det over.
Så vidt jeg vet betaler man en pris for alt godt man gjør i livet.
Man får det ikke tilbake.
Man blir foredlet av det og styrket av det,
og blir mer menneskelig og edel, men man får det ikke tilbake.
Etter det andre Vatikankonsilet
trodde mange at
barnet ble kastet ut med badevannet.
Når det gjaldt troens viktigste deler,
var Malachi en av dem.
Han så mye av det han kalte "sludderet" som foregikk.
Det førte også til en generell nedgang
i folks tro på det sentrale,
blant annet det ondes eksistens og djevelens eksistens.
For etter
alle forandringene på 60-tallet,
ville folk ha fokus på blomstrende kjærlighet, tilgivelse,
valper i solen og sånt.
Vi fant ut at de fleste biskopene i landet
ikke trodde på djevelen og ikke trodde på eksorsisme.
De hadde lagt det fra seg.
Vi sa at vi ville ha en undergrunn, så vi skapte en undergrunn med eksorsister
i hele landet.
Og...
...vi...
Det var slik jeg begynte med det.
Jeg har sluttet å sende dem til visse biskoper nå.
De sender dem til lokale psykiatere, eller til et hjem for hvile og medisiner.
Og det gjør det bare verre.
Det er et forferdelig tilstand.
Gud og Satan kan ikke eksistere samtidig.
Man kan ikke...
Man kan ikke tilbe begge to.
Man må velge.
Malachi sa ofte at Satan og Kristus deler verden mellom seg.
Og kirken må gjøre det klart
hvem den er og hva den står for.
"Når kirken spør offentlig
og myndig i Jesu Kristi navn...
DEN KATOLSKE KIRKES KATEKISME
...om at en person eller en gjenstand skal beskyttes mot Den ondes makt
og trekkes tilbake fra hans herredømme, kalles det eksorsisme.
Eksorsisme er rettet mot utdrivelse av demoner
eller frigjøring fra demonisk besettelse
gjennom den åndelige autoritet
Jesus ga sin kirke."
I den katolske dåpen
utfører vi en eksorsisme. Ikke en slags eksorsisme
eller en slags velsignelse. Det er en eksorsisme.
For det finnes to typer eksorsisme i Den katolske kirken.
Typen vi utfører i enhver dåp
og typen vi ikke snakker om så ofte.
Som barn lærte vi at Gud og Djevelen eksisterte...
ETTERFORSKER I DET OVERNATURLIGE
...og at Gud var mektigere enn Djevelen.
Jeg vet at...
...han ikke kan være like oppriktig som han var mot oss,
fordi det er opptaksmaskiner her,
men han skal være svært åpen.
Jeg gikk på forelesninger
med Ed og Lorraine Warren, og Lorraine sa:
"Malachi kommer for å snakke med oss."
ETTERFORSKER I DET OVERNATURLIGE
Hun sa at han var en eksorsist.
Jeg tenkte: "Så kult. Jeg gleder meg."
Jeg valgte å sitte bakerst i rommet
fordi jeg ikke ville stjele rampelyset.
Og han snakket i en og en halv time.
På slutten stilte vi oss i kø for å få autografer eller si hei.
Og umiddelbart... Han stirret på meg i køen.
Og...
Jeg bare: "Jøss."
Og da det var min tur, pekte han på meg og sa:
"Satt du bak i hjørnet der?"
Jeg sa ja.
Han sa: "Du distraherte meg."
Jeg sa: "Hva?"
Han sa: "Du har en glød ved deg.
Du lyser mer enn noen annen jeg har sett."
Han sa: "Du er favoritten min i dette rommet.
Det er en ære å treffe deg."
En ære å treffe meg.
Han fikk meg til å føle meg så unik
at jeg fortsatt husker hva han sa, og jeg tenker på det hele tiden.
De...opphøyet ham.
De tok ham med til forskjellige kirker i USA
og betalte ham
gode penger for foredrag.
De ga ham kontrakter for å skrive morsomme bøker.
De var ikke morsomme, bare merkelige.
Bøker som fortalte dem det de ville høre.
Men han gjorde det til profitt.
Jeg heter Ralph Sarchie.
Jeg er pensjonert overbetjent fra New York,
og jeg er også demonolog.
Pater Malachi Martin var min mentor
da jeg først begynte med det jeg kaller "arbeidet".
Jeg er religiøs demonolog,
noe som betyr at jeg ser feltet fra et religiøst ståsted.
RELIGIØS DEMONOLOG
Jeg har vært assistent ved eksorsismer.
Og jeg etterforsker tilfeller av demonaktivitet
og demonbesettelse.
Jeg er vanligvis den første som går inn
for å se om det er et ekte tilfelle.
Og hvis det er det, gjør vi klar til eksorsisme.
Jeg så mye sprøtt i karrieren min.
Men det var ikke det jeg opplevde som politimann
som førte meg til demonologfeltet.
Det var mer en interesse som gikk mye lenger
enn å bare lese bøker om det.
Jeg ble faktisk med på det,
og traff alle de rette menneskene
for å komme dit jeg er i feltet.
Jeg prøver å ikke bli følelsesmessig involvert i sakene.
Når det skjer, kan jeg gjøre feil.
Jeg blir jo til en viss grad
følelsesmessig involvert i mennesker, for,
som pater Martin sier, selv i studiene han gjorde,
finnes det ingen fellesnevner
mellom alle de som har hatt ekte besettelser
eller ekte tilfeller av angrep i hjemmet.
Det er ingen fellesnevner mellom dem
bortsett fra én ting: Alle lider.
Og det er lidelsen som er vanskelig, for...
Jeg får en sak, og noen ganger tar det noen måneder før jeg får tatt den.
Så...
...dette er...
En av politimennene på jobben arresterte denne fyren.
Og han truet ham og slikt.
-Han fant et hus, og... -Har dere mer kaffe?
Jeg ser det slik:
Gud plasserer folk på din vei
for å undervise deg og vise deg hva han trenger
og for å gjøre hans vilje på en skikkelig måte.
Og pater Martin hadde en slik plass.
Det var egentlig egoistisk av meg
å bli sjåføren hans,
for han visste at jeg hadde en Jeep som fungerte bra,
og at vi hadde det bra sammen
når vi snakket sammen
og spiste en burger eller en pizza.
Og jeg sa bare til ham: "Hvis du trenger å dra et sted,
vil jeg gjerne at du ringer meg først,
for jeg tar alltid telefonen, og jeg sier alltid ja."
Jeg hadde snakket med pater Martin flere år tidligere
om barn.
Og det han fortalte meg,
var at...
...Gud lar flere barn bli besatt...
...å virkelig bli besatt,
som straff for foreldrene.
Og han sa: "Når du begynner å se at det skjer,
er vendepunktet kommet."
Så jeg har fulgt med,
og jeg har sett en økning i besettelse av barn
de siste årene.
Vi har også et nytt fenomen
i demonbesettelse av barn.
Demonbesettelse av barn?
Tre, fire, fem, seks.
-Milde himmel. -Det er svært skremmende.
Den morgenen
jeg fikk en telefon fra pater Malachi,
trodde jeg at han ringte for å bekrefte en bursdagslunsj
vi skulle ha om et par uker.
I stedet spurte han meg om jeg kunne kjøre ham
til dr. Coomaraswamy i Connecticut.
Og jeg kunne veien, for jeg hadde vært der flere ganger.
Så jeg sa: "Gjerne det."
Og på vei opp dit sa jeg:
"Hva er grunnen til at vi skal hit i dag?"
Og han sa: "Vel, du skal slippe meg av,
for to timer etter at du har sluppet meg av,
kommer det en familie,
og de har med seg sin lille datter.
Hun er visstnok alvorlig rammet
med noe de tror er demonisk."
Og jeg sa: "Da er det bra
at jeg slipper deg av to timer før,
for jeg vil ikke være i nærheten av henne."
Å dra tilbake dit
er egentlig for å gi sjelen min fred,
for jeg visste ikke
hva som kom til å skje etter at vi dro til Connecticut.
Han hadde nok en anelse,
men han fortalte meg ikke alle detaljene.
Man vet svært lite om Djevelen.
Vi vet fra kirken og skriften
at Satan var en av de beste og mest intelligente erkeenglene.
Men han gjorde opprør.
Det var visstnok et stort slag mellom de gode englene
anført av erkeengelen Mikael mot Lucifer,
lysbæreren, daggryets sønn.
Han ble beseiret og forvist til det vi kaller Helvete.
Så vidt vi vet
elsker Gud renhet.
Han elsker nestekjærlighet. Han elsker skjønnhet.
Se på det vakre han har skapt i naturen.
Men på tross av alt det har Gud en preferanse.
Anger.
Han elsker å vise nåde.
Hvordan kunne han gjøre det hvis ikke folk ble fristet
og han måtte tilgi dem? Han ville ikke ha en perfekt verden.
SMERTE
Han ville kunne utvise nåde.
Så han ga Satan evnen til å friste mennesket.
Jeg har hørt at det finnes en djevel.
Det står i Bibelen. Selv Jesus sa det.
Paven refererer ofte til Djevelen som en ekte person.
Selv om jeg elsker pave Frans,
gjør jeg ikke det.
Men jeg vil ikke si
at han har feil og jeg har rett.
Det finner jeg ut av.
Jeg ser frem til...
...tiden nå snart,
når jeg vil legge ut på et nytt eventyr
og finne svarene
på spørsmålene jeg har stilt hele livet
og ikke visst svarene på.
Fornekter man Djevelen,
fornekter man Lucifers eksistens,
fornekter man synd, Helvete,
og evig straff,
fornekter man automatisk Kristi frelse.
Faktisk
kan man ikke fornekte Lucifers eksistens uten å nødvendigvis
benekte Kristi, vår frelsers guddommelighet og funksjon.
Hva er formålet med Kristi komme?
Å skape et fint land og gi oss bedre liv?
Nei. Han kom for å frelse oss fra synd.
S-Y-N-D.
SER DU NOE, SÅ SI NOE
Kirken skal ta seg av reelle behov. Hvis behovene ikke blir møtt,
går folk sin vei og finner svarene de leter etter.
Jeg ser for meg en situasjon
i atmosfæren New York hadde på 1970-tallet,
der slike behov ble uttrykt,
og folk ble sendt vekk av prester
som fortalte dem at vi hadde gått bort fra slik gammel overtro.
Men folk hadde ikke gått bort fra å tro på slike lidelser.
Hvis de, bare én eneste av dem, presenterte seg for Malachi Martin,
tviler jeg ikke på at han ville ha reagert som en prest.
Når et menneske er besatt av en demon,
hva er meningen med
å besette et individ?
Å ødelegge individets sjel
i den grad at det må havne i Helvete.
Alle har sin egen tro på Gud...
PSYKOTERAPEUT OG RETTSMEDISINSK RÅDGIVER
...djevelen og åndelighet, men når det gjelder å bli overbevist,
tror jeg ikke vi kan lykkes i å overbevise noen,
for det finnes ingen ordentlige bevis.
Vi kan ikke si: "Dette er djevelen."
Vi har ingen bilder av ham.
Og jeg tror folk vil være skeptiske
helt til de får se et slikt bilde.
Og det er greit. Skepsis er sunt.
Jeg oppmuntrer til det. Ikke ta noe for gitt.
Still alltid spørsmål.
Iblant var han snakkesalig.
Andre ganger var han innadvendt og stille.
Idet vi kom nærmere,
var det en uuttalt spenning.
Vi følte at vi nærmet oss noe.
Og...
...jeg hadde bekjent mine synder for ham
en halvtime tidligere,
så jeg hadde ingenting på samvittigheten.
Men fremdeles
var det en følelse av bange anelser mellom oss.
Og jeg kunne ikke forklare hvorfor.
Jeg heter Matt Baglio.
Jeg skrev The Rite: The Making Of A Modern Exorcist.
Roma er på mange måter eksorsismens hovedstad.
Jeg hørte om et kurs i eksorsisme...
FORFATTER
...som vekket interessen min for eksorsisme.
Før jeg begynte på boken, visste jeg ingenting om eksorsisme.
Og jeg ble svært overrasket
over mye av det jeg lærte her i Italia.
Det er sannsynligvis 20 stykker som gjennomgår eksorsisme
i Roma akkurat nå.
Kurset i eksorsisme som vi har
på universitetet her i Roma
ble skapt av en lekmann.
Og det ga meg også mulighet til å jobbe...
EKSORSIST
...med en berømt...
I alle fall i Italia. ...en svært berømt eksorsist
ved navn pater Gabriele Amorth.
Vi prøver å gi et generelt overblikk over eksorsisme.
Så vi snakker om riten
og den liturgiske delen.
Men vi snakker også om de medisinske aspektene
for å prøve å vise presten forskjellen
på schizofreni og virkelig besettelse.
Forskjellen på en som er påvirket av narkotika eller depresjon
og virkelig besettelse.
I dag vil kirkens hierarki,
der noen støtter kurset og andre ikke gjør det,
ha en mer forsiktig tilnærming.
Og de vil omfavne moderne medisin og moderne vitenskap,
men samtidig vil de ikke avvise sin egen fortid
og sin egen tro på at eksorsisme
er nødvendig
i visse sjeldne tilfeller.
Et tema for kurset var å prøve å lære prester
om Den katolske kirkens tradisjonelle lære om ting som djevelen.
Mange katolske prester tror ikke på eksorsisme.
Det var overraskende.
De tror ikke på Djevelen som et personifisert vesen.
Fordi de tenker på Hollywood-filmer og slikt.
Det er lett å le av
og si: "Jeg tror heller ikke på det."
Og de prøvde å minne prestene på
at dette er noe kirken tror på, og at det står i Bibelen.
Vi ser at Kristus var den første eksorsisten.
Han hadde mange møter med folk som var besatt av djevelen.
Det står i skriften.
Og han kunne fordrive demoner.
Så ga han evnen til disiplene.
Disiplene kunne også fordrive demoner.
"Ingen kan foreta eksorsisme på besatte
uten spesiell tillatelse fra den lokale biskopen."
KANONKODEKSLOVEN
Jesus foretok eksorsismer, og etter ham
fikk kirken evnen og retten til å bedrive eksorsisme.
Høytidelig eksorsisme, også kalt større eksorsisme,
kan bare utføres av en prest og med biskopens tillatelse.
Presten må gå forsiktig frem
og holde seg til kirkens regler.
Sykdom, spesielt mental sykdom,
er noe helt annet.
Behandling av dette er medisinens sak.
Derfor må man før man utfører eksorsisme...
"BESATT" GUTT KNIVSTUKKET AV FAR
...forsikre seg om at det dreier seg om
Den ondes tilstedeværelse og ikke sykdom.
Anneliese Michel sultet ihjel i en alder av 23.
Hun var en religiøs student som snakket med rare stemmer.
Legene sa at hun hadde epilepsi.
Men hun trodde det var djevelen.
Det gjorde også en gruppe prester, som spilte inn stemmene.
Prestene, som fulgte et rituale fra 1600-tallet,
trodde at det fungerte.
At Anneliese var åndelig helbredet da hun døde.
Men en bayersk aktor sier at biskopen
som sa ja til eksorsismen,
prestene som utførte den, og foreldrene som tillot det,
kan bli siktet for forsømmelse
for ikke å ha skaffet den sultende kvinnen medisinsk hjelp.
I vitenskapen
begynner man med blanke ark.
Alt tas med i betraktningen, og man fortsetter
og utelukker forskjellige variabler etter hvert.
Alle var svært forskjellige.
Alle var unike og individuelle.
Jeg prøvde å utelukke mental sykdom.
Og utelukke forskjellige faktorer.
Kognitiv funksjon.
Psykotrope medisiner.
Bivirkninger, hvis de hadde det.
Jeg er ikke redd for skeptikerne,
for jeg er skeptisk til meg selv.
Jeg tror ikke på... alle som kommer og sier:
"Jeg er besatt." Nei, nei. Jeg er svært skeptisk.
Og en vanlig prest bør virkelig være svært skeptisk.
For å virkelig forstå hva det er.
Og jeg kan si at i min erfaring
som eksorsist,
har mer enn 90 prosent av de som kommer til meg som eksorsist
og sier at de har problemer med djevelen,
ikke problemer med djevelen i det hele tatt.
Folk sier at de besatt hele tiden. Det gjør det ikke sant.
Man må utelukke det.
Eller godta det.
Nå kom de til ham med en mann som hadde en ond ånd.
Han var blind og stum,
og Jesus helbredet ham,
så han kunne både tale og se.
Hele folkemengden ute av seg av undring og sa:
"Kanskje dette er Davidssønnen?"
Men da fariseerne hørte det, sa de:
"Det kan bare være ved hjelp av Beelsebul, herskeren over de onde åndene,
at denne mannen driver de onde åndene ut."
Men Jesus visste hva de tenkte, og sa til dem:
"Hvert rike som kommer i strid med seg selv, blir lagt øde,
og en by eller et hus som kommer i strid med seg selv, kan ikke bli stående.
Om nå Satan driver ut Satan,
er han kommet i strid med seg selv.
Hvordan kan da riket hans bli stående?
Og om det er ved Beelsebul jeg driver ut de onde åndene,
hvem er det da deres egne folk driver dem ut ved?
Derfor skal deres egne dømme dere."
Vi vet nå at det finnes folk som programmerer
barn helt ned i to års alder,
forsterker det ved sju års alder, og bekrefter det når de er 14 og 21.
De programmeres...
...til å dyrke Lucifer.
De blir djeveldyrkere.
Og det skapes tusenvis av dem hvert eneste år.
Vi vet hvem som gjør det, vi vet hvor de gjør det,
men vi kan ikke gjøre noe med det. Det er et fritt land. Og...
Det foregår på forskjellige måter.
TV har mye med det å gjøre.
Musikk har mye med det å gjøre.
Vi har ført statistikk over de besatte vi kjenner til,
og det er mange av dem.
Det er ingen... Det er ingen etnisitet.
Ingen religiøsitet.
Det er ingen kjønn.
Det er ingen intellektualitet. Det er ingen økonomi.
Det finnes ingen regel.
Det er en eller annen indre alkymi.
For det kommer snikende.
Satan har ikke en skriftrull og sier:
"Du kan få dette hvis du selger meg din sjel."
Faustisk eller Mefistofeles.
Det er ikke slik.
Det er enkelt, sakte, men sikkert.
Og besettelsen
blir slik at på et visst tidspunkt
styres du av noe
som overtar din vilje litt etter litt.
Det er en langsom prosess, helt til du en dag
ikke kan si nei, og du er besatt.
Du har ikke lenger noe valg.
Hvordan vet man at en person er helt besatt?
Det er et ledende spørsmål. På én måte er det svært enkelt å svare på.
Det...
Dette er testen. Det finnes tester.
Du kjenner noen.
Du innleder et forhold til dem. Du går kanskje til sengs med henne.
Du jobber på kontoret med ham, du kjenner ham sosialt.
Og du tror at du kjenner ham,
helt til det en dag
skjer noe, og...
...du plutselig får se en du ikke kjenner.
Det er flyktig.
Kameraøyet åpner seg for virkeligheten,
man ser det, og så lukkes det igjen.
Slik vet man det. Ellers er de...
De kan være gode fedre. De kan være gode statsledere.
De kan være gode bankmenn. De kan være seksuelt moralske.
Alt mulig. Men de er besatt.
Helt overgitt til Satan.
Malachi sa det til meg mange ganger.
Han sa at som samfunn
var Vesten og hele verden på vei mot et slags vendepunkt.
Han forventet, muligens i hans levetid eller etter,
det han pleide å kalle "når jeg spiller harpe",
at det ville komme en hendelse
som ville definere slutten på det han kalte den katolske æra
slik vi kjenner den.
Og han sa at på grunn av det ville det skje forskjellige ting.
Og slikt som besettelser ville få en naturlig økning.
Alle har lest avsnittet i femte Mosebok der Gud sier:
"Dere kan velge mellom to veier,
og jeg forteller dere hvilken dere skal følge."
På den ene siden kan man velge liv og godhet.
På den andre siden kan man velge død og ondskap.
Jeg tror virkelig at det jeg ser nå,
med alt jeg har hørt og alt jeg har lest om,
bare er stillheten før stormen.
For jeg ser at vi føres i retningen
pater Martin beskrev,
og jeg liker ikke det som foregår.
Overalt
i vår verden i dag med omlag fem milliarder,
og hovedsakelig ved lovlig abort, men også ved prevensjon,
aktiv dødshjelp, lovlige barnedrap,
bevisst fremkalte borgerkriger,
stedsbestemt sult,
og strømmer av flyktninger...
Aldri før i menneskets historie
har så manges blod blitt utgytt
og nådeløst bortkastet...som i dag.
Dagens samfunn spesialiserer seg på massedød,
og vi tilhører samfunnet, enten vi vil eller ei.
Så vi er mot livet.
Vi er mot livet.
Og fulle av blodig skyld.
Hvert døgn gjør vi pølen av mørkerødt menneskeblod større.
Vi gjør det.
Dette er ingen undergrunnstanke.
Man må bare se det.
Hvis man ikke har tro og åndelighet,
ser man det ikke.
Man går glipp av det overnaturliges mirakler.
Og man går glipp av det naturliges omvendte mirakler.
Og...
Åpne øynene.
Finn Gud, så får du se.
Lucifer har fått til helt utrolig PR. Han eksisterer ikke.
At han sto bak 2. verdenskrig,
som vi kjempet i, ble aldri kjent.
Han har gjort det slik at han ikke eksisterer.
Overskriften kunne ha vært: "Djevelen slår ut mafiaen."
For i 22 amerikanske og kanadiske byer blir den forrige storselgeren
Gudfaren knust
av filmen om djevelbesettelse, Eksorsisten.
Det var en morsom film ved navn Eksorsisten,
basert på boken av William Blatty,
som tar helt feil når det gjelder eksorsisme.
Det er tulleeksorsisme,
fordi den får eksorsisme til å være en slags kombinasjon
av Frankenstein og Dracula med masse grønn gugge,
vinduer som knuser og kropper som flyr.
Det er mye mer forferdelig og dødelig enn det.
Alt man ser i Eksorsisten kan skje.
Men det kan skje en eksorsist i løpet av hans liv.
PROFESSOR I LITURGI OG DEKANUS I TEOLOGI
Det hadde nesten vært uhørt at det skulle forekomme
hos et enkelt individ i en enkelt sak.
Filmene pleier å fortette mange av fenomenene.
Jeg kjenner en eksorsist som sa at han bare har sett én levitasjon
på sine 20 år som eksorsist.
Ikke sant? Men han har sett det.
Ikke sant? Han så et barn sveve over gulvet.
Da vi ga ut Hostage To The Devil,
fikk vi noen problemer fordi Tony var en god venn av Peter Blatty.
De krevde at Malachi måtte skaffe et brev fra paven
der det sto at han var
det at han var det han sa, og at eksorsisme var slik han sa.
Og Malachi skaffet et brev fra Paul VI.
Da Peter Blatty fikk høre om det,
gikk han i taket.
Han bare...
Eksorsisme var hans.
Og ikke bare skrev han en omtale av boken,
han skrev en kritikk av boken i Los Angeles Times,
der første linje var:
"Jeg hater denne boken."
Da jeg skrev boken i 1975,
skrev jeg den av en eneste grunn.
Jeg skrev den fordi mine kolleger
i USA, Canada, Australia og Irland
hadde glemt hva det dreide seg om.
De visste ikke at det fantes lenger.
Siden jeg arbeidet i feltet, og arbeidet med det,
ville jeg skaffe tillatelse til fem til ti eksorsismetranskripsjoner
og gi dem ut med et forord.
Jeg leste Malachi Martins bok på et tidlig tidspunkt.
Og den gjorde absolutt inntrykk på meg.
Det gir et svært dramatisk bilde av eksorsisme.
Det er det ingen tvil om. Her var en katolsk prest
som skrev om et tema mange ikke visste noe om,
og uansett hva man vil si om Hostage To The Devil,
er det absolutt fengslende lesning, selv i dag.
Jeg heter John Zaffis.
Jeg er etterforsker i det overnaturlige og demonolog.
Jeg har vært involvert i feltet i 42 år
og etterforsket mange forskjellige typer påstander om hjemsøkelser
og muligheter for besettelse.
For mange år siden så folk frem til
å sette seg ned og lese en bok.
DEMONOLOG
Og Hostage To The Devil er sannsynligvis en av de første bøkene
jeg leste i forhold til dette arbeidet.
Og jeg fikk endelig mulighet til å treffe ham
da han talte på en liten tilstelning.
Han hadde et blikk man ser hos mange åndelige mennesker.
De prøver å få et inntrykk av deg.
Man må huske at når man begynner i dette feltet,
er det viktig å kunne være på vakt
og forsiktig med de du assosierer deg med.
For folk kommer etter deg på et blunk
for å ødelegge for deg.
Han var i en nedadgående spiral av flere og flere myter.
Hostage To The Devil var en fortelling om hans...
...forsøk på å...
...drive djevelen ut av...
...forskjellige mennesker som var...
...besatt av djevelen.
Og etter alt å dømme...
Full av feil, fråtsende i søppel
...holdt ikke fortellingen mål.
er glad over å kunne fortelle at den er full av deler med prangende skitt
Malachi Martin ser ikke
forskjell på en demon og et troll i bakken.
Boken solgte ekstremt bra.
Etterhvert solgte den mer enn Eksorsisten,
og den er fortsatt i opplag, selger fortsatt,
og har solgt mer enn én million eksemplarer.
Det appellerte til hans romantiske natur
å kunne fortelle en romantisk historie.
Og han gjorde det bra.
Han solgte en del bøker. Mer enn en del.
På den ene siden
kan man si at han alltid var interessert
i den mest oppsiktsvekkende historien han kunne fortelle.
På den andre siden
er det enkelte som tror at han, Malachi Martin selv,
på en måte var besatt av djevelen.
Og at han skulle ta rollen
som en som kunne utdrive djevler,
var en veldig smart triks.
-Har du noen gang vært besatt? -Nei. Takk Gud.
Kritikere tror at du kanskje var det da du skrev denne boken.
Må Herren helbrede meg hvis jeg var besatt.
Jeg tviler på det.
Folk må forstå en ting.
Han var banebrytende.
Han gikk offentlig.
Han var på tv og radio
og snakket om dette temaet.
Demonologi.
Besettelse.
Slikt finnes. Slikt skjer.
Han ble korsfestet i kulissene,
med kirken og folk som gjorde narr av ham.
"Forvrengning, løgn og en løpsk fantasi
for å utdype og forsvare en spesiell tese."
Du vet hva Ben Jonson sa
da noen skrev noe lignende... eller sa noe lignende om verkene hans?
Han sa: "Når en herre kaster skitt på meg,
vet jeg at han bare har skitt å kaste."
Jeg svarer ikke kritikere.
Jeg blåser i hva kritikere har å si.
Og jeg tror pater Martin hadde det på samme måte.
Vi er mer interessert i å behage Gud
enn i å behage våre medmennesker.
Hvis man nevner Gud, buer de. Hvis man nevner Jesus, buer de.
De vil fjerne det fra trosksapseden.
De ti bud og slikt.
Men merkelig nok står det
"in God we trust" på pengene våre.
Jeg vet ikke om noen som vil fjerne det.
Så vet du hva? Hvis du ikke tror på Gud
og vil fjerne alt...
Så ta hver cent du har
og gi dem bort.
Nå. Ikke vent.
Gi dem bort. For Guds navn står på pengene.
Da er du en hykler.
Gjør det du sier at du vil gjøre.
PÅ LUFTA
Jeg traff ham aldri personlig, men jeg intervjuet ham
i timevis på radioen.
RADIOPERSONLIGHET OG FORFATTER
Jeg var svært heldig. Og vi ble nære venner.
Og jeg tror ikke man kunne høre på Malachi
uten å danne seg en mening i den ene eller andre retningen.
Jeg har fått mange... Ikke mange. Noen få svært sinte fakser.
Det har du nok.
"Art, hvordan våger du å utsette publikum for denne gammeldagse
svovelpredikanten...?"
Folk er veldig sinte.
Det er de. Jeg vet at de er sinte.
Men som jeg sier, slik jeg tolker de svært sinte,
er at dette ødelegger levesettet deres.
Det viser en svakhet.
Det forteller sannheten om hvordan de lever,
og de liker ikke å bli minnet på det.
Han fikk det til veldig bra.
Han tjente masse penger på å skrive bøkene
og å dukke opp på radio og tv.
Men
hva førte det til?
En enorm skuffelse for de som endelig gjennomskuet ham.
Pater Martin, hvor kan jeg skrive til deg?
Her kommer adressen.
217 East 66th Street, New York, New York.
Han ga fra seg privat informasjon
fordi han ville hjelpe folk.
Syntes jeg at det var lurt? Nei.
Og jeg advarte ham om
at det kanskje ikke var så lurt.
Og jeg gjorde det på grunn av de tusenvis av epostene jeg får hver dag.
Så jeg visste hva som ville skje.
Telefonen ringte hele tiden, og jeg så på telefonsvareren
og lurte på hvorfor den ikke svarte.
Og det sto 99.
Jeg begynte å høre på beskjedene, og det var jo selvsagt alle de...
...som trodde at de var besatt og ville snakke med ham.
Jeg ringte Malachi og spurte hva som hadde skjedd,
og han sa...
Han unnskyldte seg og sa:
"Jeg ga dem nummeret ditt. Jeg lover å aldri gjøre det igjen."
Jeg tror aldri jeg har møtt noen som har så sterk karisma.
Han trakk en til seg.
Svært sjarmerende.
Svært intelligent.
Bevandret i mange emner
både i det verdslige og det åndelige.
Jeg hørte det fra den andre siden, fordi jeg fikk høre fra noen
som var helt knust
fordi han hadde avsluttet forholdet.
Så jeg vet hvor vondt det var for folk når det skjedde.
Og jeg fryktet at det samme ville skje med meg.
Jeg vet ikke hva annet jeg kan si, men ja, det er sant.
Folk må ha blitt for eiesyke.
Og jeg forstår hvorfor, for han var så forlokkende.
Han var en sjarmerende fyr som fortalte morsomme historier.
Noen av dem var til og med ganske obskøne.
Og fordi han var så uvanlig,
lot de fleste av oss rundt middagsbordet
ham få holde på.
Vi sa: "Slik er Malachi. Han er bare Malachi."
Uheldigvis,
siden menn er menn,
og Malachi Martin var en mann,
så "forelsket" Malachi Martin seg,
han sa i alle fall det, i kona mi.
De innledet et forhold.
Jeg ville ikke tro
at han hadde et forhold til kona mi.
Derfor fornektet jeg det lenge.
Så...
...han var bare en løgner, en kjeltring og en bedrager.
Jeg er glad for at jeg skal dømmes av Jesus,
for jeg vil ikke dømmes av mennesker.
Jeg hadde blitt dømt til helvete av alle anstendige,
for jeg er en skitten gris.
Det har jeg vært hele livet.
Jeg kjenner meg selv bedre enn noen.
Og jeg vet at jeg ikke fortjener noe.
Jeg så aldri noe ego. Jeg kjørte rundt med ham,
og sa til ham: "Pater,
jeg vil oppnå din hellighet."
Og han sa til meg:
"I Guds øyne er jeg en elendig gris."
Jeg krasjet nesten, for jeg tenkte:
"Hvis du er en elendig gris, er jeg ferdig."
Jeg er jo ikke engang...
Jeg kommer jo aldri til himmelen.
Det vet jeg bare.
Han er en kriger.
Han var en Guds kriger, og er fortsatt en Guds kriger.
Det begynte i 1984, da jeg gikk ut fra det katolske universitetet
med en grad i sovjetstudier, merkelig nok.
Så begynte jeg å jobbe for myndighetene.
ETTERRETNINGSBYRÅET
I CIA.
Jeg ble der til 1997.
Og mye av jobben var svært hemmelig,
så jeg kan egentlig ikke snakke noe særlig om det.
Det er rart, men jeg har ikke vært her på mange år.
Og jeg får noen av følelsene.
Det er svært blandede følelser.
Jeg føler...frykt.
Jeg følte alltid at det var begrenset hvor mye jeg kunne beskytte ham.
For etter en stund begynte jeg å forstå
at det han kjempet mot ikke var noe et byråskilt
eller et våpen kunne hjelpe mot.
Myndighetene kan lære deg å gjøre mange slags ting.
Men når det gjelder ting i verdenen vi ikke kan se,
har de ingen opplæring.
Han snakket alltid om NYPDs engasjement i eksorsisme
som svært indirekte.
Bare fordi han ikke tok sjansen
på at løsmunnede ville løpe
til New York Daily News eller New York Post
og hevde at New York-politiet
hjalp til med å drive demoner ut av folk.
Så hans kontakt med New York-politiet
hadde nok vært mer i likhet
med hans kontakt med folk som Ralph Sarchie.
Men det var aldri offisielt
at NYPD tilkalte eksorsister.
Dette er notatene mine.
Det dette handler om.
Noen ganger er det vanskelig, men som oftest vet man det
på grunn av hvordan de oppfører seg.
Man vet at de ikke er mentalt syke. Det er noe annet.
Og en god eksorsist og en god etterforsker
kommer til bunns i det.
Det kan ta tid, men det går an.
Det må være en prest, og han må ha tillatelse fra en biskop.
Jeg kjenner biskoper, og jeg har sagt til dem:
"John eller Mary nedi gata
trenger en eksorsisme, Deres nåde."
Men mye av det er opp til eksorsisten,
for på et visst tidspunkt må jeg snu meg rundt
og si til den besatte: "Hvem er du?"
En eksorsist svarer aldri på spørsmål fra den besatte.
Man fortsetter til man finner navnene deres. Alle navnene.
Stygge navn.
Skumle navn. Kyniske navn.
Og når man har det, har man taket på dem.
For de lystrer det navnet. De følger det navnet.
Så fortsetter man med å finne ut hvem som har sendt dem,
hvordan de kom hit, når, hva som er deres spesialitet.
Og det er som en hund som prøver å slippe unna.
Og man følger etter. Det er som en hund.
Den biter deg i hånda. Dødelig hvis man ikke er forsiktig.
Det er utrolig hvor svake folk er
når det virkelig gjelder å møte det overnaturlige.
For når det overnaturlige viser seg,
har jeg sett sterke menn bryte sammen i gråt.
Det er bare for mye. Det er skremmende.
Hvis de måler sin intelligens med hans intelligens,
kommer de til å bli fanget.
Malachi Martin hadde et svært dypt forhold
til dr. Coomaraswamy på et personlig så vel som åndelig nivå.
Og han visste at dr. Coomaraswamy
aldri ville prøve å lure ham, så...
...da Rama Coomaraswamy ringte ham
og ba Malachi om å komme opp og treffe en ung jente...
...nølte ikke Malachi.
Spesielt siden det var et barn som sto på spill
For et så ungt barn
kan ikke velge det onde med viljens fulle samtykke.
Det kan man ikke.
Se for deg ei lita jente. Hun kan ikke ta slike valg.
Og det er forresten den andre grunnen til
at et barn aldri kan bli helt besatt.
For å bli helt besatt, slik Malachi beskrev det,
må man gi viljens fulle samtykke.
Han søkte ikke etter eventyr. Han kjente farene.
Men han var ikke i form til å utføre eksorsismen verken fysisk
eller åndelig. Kanskje han ikke hadde nok beskyttelse heller.
Men han tok risikoen
og godtok faren
fordi det var en liten jente,
og familien følte ikke at de hadde noe annet valg.
Det første jeg følte, var skrekk.
Og det var en skrekk som økte. Jeg kan ikke forklare hvorfor.
Det var som jeg sa.
Jeg visste at jeg, som Den katolske kirken sier,
var i nåde.
Jeg hadde ingenting å bekymre meg for.
Men likevel
tror jeg alle har vært i situasjoner der...
...man føler en gnagende form for uro.
Og den bare økte.
Den økte og økte.
Det er makt over viljen. Man våkner ikke på morgenen
og tenker: "Jøss, jeg er besatt."
Det er alltid en sakte prosess man gir sitt samtykke.
Åpner man hjertet for Satan, godtar han invitasjonen.
Det er ikke...
Han sier ikke nei.
Og hvis noen slipper ham inn, går han med på det.
Han bruker muligheten.
BIBELEN
"Jeg ba disiplene dine drive den ut, men de var ikke i stand til det."
Da sa Jesus:
"Du vantro og vrange slekt! Hvor lenge skal jeg være hos dere
og holde ut med dere? Kom hit med sønnen din!"
Mens gutten ennå var på vei fram,
kastet den onde ånden
ham over ende og rev og slet i ham.
Og Jesus spurte faren: "Hvor lenge har han hatt dette?"
Og han sa: "Siden han var barn."
Sytten år.
Sytten år, og akkurat nå
føles det som om det faen meg skjedde i går.
Her er det.
Merkelig nok strammer brystet mitt seg når vi nærmer oss huset.
Jeg vet at det også er mye tristhet.
På et svært menneskelig nivå.
Vi snakker om en mann som i de mange årene jeg kjente ham...
...11, 12 år...
...var som familie for meg.
Han var familie for meg.
Og nå nærmer jeg meg stedet han sto ansikt til ansikt
med noe ingen av oss noensinne har møtt,
og som til slutt tok livet hans.
Så jeg føler en blanding av tristhet,
engstelse,
frykt
og sinne over det som skjedde med ham.
Det tok vennen min. Det tok min aller beste venn.
Han var min beste venn.
Herregud.
Det rare er at jeg trodde at jeg ville være mye roligere.
Hjertet mitt slår som en jævla tromme.
Vi kjørte inn.
Bilen deres sto akkurat der.
Det var faktisk en Ford Explorer.
Og vi kjørte bort, og jeg sa til Malachi:
"Er det dem?" De vandret rundt. "De skal ikke være her", sa jeg.
Han sa ingenting, og akkurat da
så jeg på ansiktet hans...
...at det var dem.
Den er borte. Kan du sette deg i stolen i et øyeblikk?
-Hvorfor det? -Fordi...
Konsentrer deg.
Jeg var med en gruppe som etterforsket hjemsøkte hus.
Nesten alle var spesialister. Vi hadde en lege, en pleier, en psykolog.
Jeg var videofotograf, og jeg...
Jeg tok bilder og filmet. Hjalp til med å holde fast folk.
En produsent for ABC fant nettstedet vårt.
Og vi hadde en artikkel om
en mulig besettelse vi jobbet med.
Og de spurte om vi var interessert i å lage et program i beste sendetid,
og vi sa: "Selvsagt er vi interessert."
Det var for 20-25 år siden, og det var ingen slike programmer på tv.
Det var før alle etterforskerne i det overnaturlige.
Jeg tror vi var pionerer, men selv når det gjaldt etterforskningene,
undersøkelsene og vurderingene av folk,
hadde jeg ingen rollemodell.
Det fantes ingen lærebok man kunne lese.
Jeg lærte bare av erfaringene
med de forskjellige sakene, de forskjellige familiene
og de forskjellige menneskene.
Og det var visse i gruppen som mente
at alle sakene vi fikk var besettelser.
Jeg mente ikke det.
Min personlige og profesjonelle mening
utelukket et stort antall saker.
Hvis du ber om et forholdstall, vil jeg si...
...at jeg utelukket to tredjedeler.
Dette var den første eksorsismen vi var med på.
Vi dro til huset. Det var ikke i kirken.
Og vi visste ikke hva som ville skje.
Jenta trodde ikke at hun var besatt. Vi var heller ikke sikre.
Hun sa: "Jeg får nok ingen reaksjon."
Men den morgenen var det en svært sint følelse
i rommet. Svært kaldt.
Romtemperaturen falt flere ganger.
Den gikk opp og ned, opp og ned.
Så snart presten begynte med helgenlitaniet,
begynte hun å bevege seg i stolen og skrike
og komme seg ut av båndene, og hun reiste seg slik...
...og kom seg ut av alle båndene, og gikk rett mot presten.
Og hun prøvde å stikke ut øynene på seg selv.
På det tidspunktet prøvde jeg å hindre henne i å gjøre det.
Og hun bet meg.
Vi gikk ut av bilen samtidig. Jeg gikk bort til ham, og han sa:
"La oss presentere oss, og så kan du dra."
Vi gikk bort til dit de sto.
Vi presenterte oss.
Og så kommer et lite barn
rett bort til Malachi der borte.
Hun ser opp på ham og sier:
"Du er pater Malachi, og du tror at du kan hjelpe henne."
Da visste jeg at dette var noe
ingenting hadde forberedt meg på.
Og Malachi bare...
...oppførte seg som om hun var en helt vanlig jente.
Noe var galt.
Visste jeg at hun var besatt? Nei. Jeg visste at noe var galt.
Vi snakker om en fireåring. Hun var helt uskyldig.
Det var ingen grunn til at jenta skulle være rammet av dette.
Malachi ga meg blikket,
som for å si: "Dette er mitt område, Bob.
Du burde ikke være her."
Det var ikke mitt område i det hele tatt.
Noe av det karakteristiske
man må få øye på for å vite om noen er besatt,
er ett av tegnene. Man trenger fire tegn.
Utrolig styrke.
Kunnskap om gamle språk.
Frykt for hellige ting.
Og kunnskap om skjulte eller svært fjerne ting.
Jeg tror man kan late som de tre første.
Jeg kan late som om jeg har utrolig styrke.
Jeg kan snakke latin eller gresk,
for det husker jeg fra skolen.
Jeg kan late som om jeg er redd for krusifikset.
Jeg kan late som.
Men det jeg ikke kan finne på
eller late som,
er å vite ting fra ditt liv
som det er helt umulig for meg å vite.
Man bruker alltid sunn fornuft.
"Kanskje hun overhørte oss.
Eller hørte en samtale mellom oss.
Eller kanskje moren visste noe om oss
som hun sa til henne i vanvare.
Kanskje hun leste noe om oss på internett eller på nettsiden vår."
Man prøver å bruke sunn fornuft.
Men noen ganger vet man at de ikke kunne ha visst det.
Det er svært private ting om familiene våre,
personlige ting som har skjedd, for eksempel samme morgen.
Det er umulig.
Ting jeg ikke har sagt til kollegaene mine engang.
Hvordan kunne de vite det? Jeg kan ikke forklare det.
Noe av det som fikk meg til å tro at det er noe i dette,
at det i sjeldne tilfeller er noe i dette,
annet enn overtro eller en aktiv fantasi,
var at jeg fikk intervjuet folk
som ikke var katolske prester, som var skeptikere
og forskere,
og som selv hadde hatt opplevelser de ikke kunne forklare.
Og det stemte med det eksorsistene sa
at de hadde sett.
Den virkelige frykten, den virkelige smerten,
det som gjør vondt i besettelse,
er Den ondes tilstedeværelse.
Og når vi starter en eksorsisme,
vet vi innen 20 minutter
om det er ekte eller ei.
Det blir plutselig tydelig.
Hvor tydelig...?
Som en usynlig dyr som klorer deg med klør du ikke slipper unna.
Det er fysiske manifestasjoner, som temperaturforandringer,
lukter,
flygende gjenstander,
og til tider vold fra den besatte.
De må holdes fast.
Det er derfor man har uredde assistenter.
For mange
som opplever sin første eksorsisme
blir redde.
Det er den mest usunne,
skitne og umenneskelige aktiviteten man kan delta i,
men vi må gjøre det for å redde dem.
Eksorsisten, assistentene og den besatte
er i nærværet til noe som hater oss
på en måte man aldri har følt før.
Når man ser forbi det utrolige,
slik jeg gjorde når jeg så på disse eksorsismene,
er noe av det
man virkelig husker at disse menneskene lider.
Og man...som menneske
vil hjelpe dem til å bli bedre.
Vi blir selvsagt ofte testet.
Og den morgenen var slik.
Eksorsismen varte i flere timer.
Men etterpå var det en stor forandring i rommet.
Det var så vakkert.
Jeg kan ikke... Ord kan ikke beskrive forandringen.
Da de først kontaktet oss, ville vi gjerne på tv.
'DJEVELJENTE' UTDREVET PÅ TV!
Etterpå så vi hvilken innvirkning det hadde,
og hvor mange som var i nød rundt om i landet
og ikke fikk hjelp der de bodde.
Vi snakker om ekte mennesker som lider.
Ekte mennesker som vil helbredes.
De fortjener å få fred.
De ber om en fred
bare kirken kan gi
når de er i slike alvorlige situasjoner.
Jeg kom tilbake to timer senere.
Det var en vakker sommerdag.
Jeg kjørte inn innkjørselen i Jeepen.
Jeg husker Ford Exploreren deres.
Den var lysebrun. Det sto parkert omtrent her,
på skrått overfor huset i bakgrunnen.
Alle sto utenfor
og sa farvel, eller var i ferd med å gjøre det.
Jeg så dem komme ut av huset der.
Og jeg stoppet her.
Jeg gikk ut, og så Malachi snakke med foreldrene.
Og så satte foreldrene seg i bilen,
og hjalp det lille barnet inn i baksetet,
og moren hadde rullet ned bakruta,
og etter å ha sagt farvel til foreldrene,
gikk Malachi bort for å si farvel til barnet,
og jeg husker at da ruta gikk ned,
akkurat da han kom frem,
husker jeg ansiktet hennes i vinduet.
Og hun ga ham et slengkyss.
Det var motbydelig og lidderlig.
Det var som om noe besudlet uskylden der og da.
På samme måte som ei hore gir et slengkyss til en kunde
som har gitt henne 100 dollar.
Slik var det.
Og Malachi var helt perpleks.
Det er svært sjeldent
at en fireåring er mentalt syk.
Jeg kjenner ikke saken spesielt godt,
men om hun var seksuelt provoserende i en alder av fire,
kan det være innlært oppførsel på grunn av seksuelle overgrep.
Men for en fireåring
er det svært sjeldent
at det kan forklares med mental sykdom.
Eller stoffmisbruk.
Psykose forårsaket av stoff.
Schizofreni. Slike ting.
Til skeptikerne vil jeg si at de jeg møtte den dagen
på alle måter virket som en vanlig amerikansk familie.
Det var ingenting som tydet på noe slikt.
Det skjedde noe under samtalene i huset
som overbeviste
en dreven eksorsist fra Den romersk-katolske kirken
og dr. Rama Coomaraswamy,
en medisinsk psykiater,
om at jenta ble plaget av
noe som ikke var av denne verden
og ikke kunne forklares med moderne medisin.
Da vi kjørte ned oppkjørselen, sa jeg: "Er det virkelig?
Tror du at det er en virkelig besettelse, Mal?"
Og han sa: "Jeg har ingen tvil. Men dette blir vanskelig."
Og jeg husker at jeg brukte uttrykket "hammer og tang".
Jeg sa: "Mener du hammer og tang?" "Ja", sa han.
Og så nikket han bare og var stille mens vi kjørte avgårde.
Folk tror ofte at det er den besatte som er fanget.
Men det er faktisk presten som står for eksorsismen.
Malachi hadde hatt flere hjerteoperasjoner.
Han prøvde alltid å virke robust.
Men eksorsismer
krever sitt.
Det er først...
...når man forstår at dette er virkelig,
at man forstår at man betaler en pris,
og hver eksorsisme tok litt av livet hans.
For Malachi var hans egen helse
aldri noen bekymring.
Den var svært viktig for de rundt ham.
Legen hans sa at han skulle ta det mer med ro
og kutte ut mye av det han drev med.
Men en sann prest
må være en Kristus. Det er det han skal være.
Å risikere livet.
Jo mer han hjalp folk, desto mer ble han et mål.
Det påvirker privatlivet deres.
Det påvirker alt ved dem.
Og det er en svært ensom verden.
Telefonen ringte en morgen,
og jeg hørte Malachis snakke i den andre enden
med en anstrengt, men svak stemme.
Det han sa, var:
"Bob, jeg har visst falt."
Og jeg sa: "Hva mener du?" Han sa: "Jeg har slått meg i hodet.
Jeg strakk meg etter en bok på en skammel på kontoret,
og så ble skammelen slått vekk under meg."
"Ble den dyttet, mener du?" Og han sa: "Tydeligvis
var ikke Gamle-Erik så glad for det vi gjorde oppe i Connecticut."
Noen har sagt at han mente at han ble dyttet.
Det som er uklart, er om det var en ond ånd
eller et menneske.
Noen hevder at han ble dyttet av stigen.
Og...drept fordi han hadde en forferdelig fortid.
De ville få ham til å tie.
Det var forferdelig.
Han ville at jeg skulle vite
at han ikke hadde falt.
Et vesen hadde
tatt tak i ham...
...rett over ankelen og fått ham til å falle.
Da han kom på sykehus,
havnet han i koma.
Og de begrenset hvem som fikk komme inn på rommet.
Det var et halvprivat rom på Lennox Hill sykehus.
Jeg skammer meg ikke over å si at jeg gråt som et lite barn,
for min beste venn lå i koma.
Og jeg visste at han ikke kunne høre meg med ørene.
Forhåpentlig hørte han meg med sjelen.
Jeg fikk en sterk følelse av
at kampen fortsatte selv om han lå i koma.
Og det var derfor bønnene våre
vi sendte for å beskytte ham var så viktige.
Omlag en og en halv dag senere
fikk jeg en telefon fra agenten hans, Lila,
om at Malachi hadde dødd.
Og jeg... Jeg husker at jeg la på
og gikk inn på hjemmekontoret
og ba med rosenkransen om at sjelen hans skulle få hvile.
Vi vil ta imot Gud.
Har det noe å si for Jesus?
Hvis du gir ham...
Da jeg fikk høre at han hadde gått bort og fått sin endelige belønning,
for det var det han fikk,
var jeg trist,
og det skremte meg litt, for jeg hadde mistet en mentor.
Så det... Ikke sant?
Hva gjør jeg nå hvis jeg møter noe jeg ikke kjenner til?
Men jeg savner ham, og skulle gjerne snakket med ham,
men... Og jeg snakker fortsatt med ham.
Ok, pater. Jeg tror det kommer omlag 20 stykker
på messen på søndag.
Jeg tror han vet hva han gjorde.
Han kjente til risikoen, men gjorde det likevel.
Jeg tror det var en stor seier for Satan.
Jeg tror han gikk bort
for tidlig.
Og...
...Satan fikk det som han ville.
Så det var en stor tragedie.
Pater Martin hadde fortalt meg om denne saken.
Jenta var fire år gammel.
Og fire år senere, da hun var åtte, var jeg assistent i hennes eksorsisme.
Jenta trengte årevis med eksorsisme.
Det var det ingen tvil om. Dette var ingen demon.
Dette var djevelen selv, og han var svært mektig.
Hun snakket flytende latin under eksorsismen.
Jeg kan skaffe åtteåringer som kan snakke flytende latin,
men de kommer fra en tradisjon.
De har lært latin siden første klasse.
Jeg vet at denne jenta ikke hadde en slik bakgrunn.
Hun var en nybegynner.
-Hvem har lært deg det? -Ingen.
-Ingen? -Ingen.
-Ikke faren din eller noe? -Nei.
Hvordan kan du det da?
Jeg kan det bare.
Å snakke et språk som personen ikke kan fra før
er et sikkert tegn på demonbesettelse.
Etter det jeg så under eksorsismen,
fikk vi bevis rett fra den romerske regelboken.
Denne saken var på et annet nivå.
Og jeg håper at hun fant lindringen hun søkte etter.
Først og fremst håper jeg at sjelen hennes tilhører Gud.
Uansett hvordan hennes fysiske tilstand er,
håper jeg at sjelen hennes tilhører Gud.
Jeg besverger deg, djevel.
-Skal jeg si det? -Ja.
Jeg besverger deg, djevel.
-Til å forsvinne. -Til å forsvinne.
-Og la meg være i fred. -Og la meg være i fred.
-Nå og for alltid. -Nå og for alltid.
-Jeg hater deg. -Jeg hater deg.
-Og du er en djevel. -Og du er en djevel.
Amen.
Hvis man kontakter jesuittenes hovedkvarter i Roma, jesuittenes curia,
som er et stort bygg i skyggen av Vatikanet,
vil de gi deg en rekke fakta,
hvis de da vil gi deg informasjon i det hele tatt.
De vil fortelle deg at Malachi Martin var jesuittprest.
De vil fortelle deg at han var i Roma på visse tidspunkter.
De er ikke sikker på hans rolle eller hvilken myndighet han hadde.
De vil fortelle deg at han på et tidspunkt arbeidet med Dødehavsrullene.
Ifølge jesuittene var Malachi Martin ikke lenger prest
da han forlot Roma i 1965.
Malachi Martin hadde ingen rett
til å utføre eksorsismer
uten uttrykkelig tillatelse fra den lokale biskopen.
Det er vanskelig for enkelte å forlate scenen.
Men hvis man kan forlate scenen mens det fremdeles finnes spørsmål
som publikum lurer på, har du gjort det ganske bra.
Men mannen min ble trukket mot hjemsøkte hus.
Ifølge jesuittene var ikke pater Martin prest lenger
da han forlot dem i 1965.
Er man først prest, er man alltid prest.
Pater Martin ga aldri avkall på sine løfter.
Sannsynligvis forsterket han dem
fra utsiden av kirken,
som var der Gud ville ha ham.
Og de liker det ikke, men det er sannheten.
Jeg tror alle er velsignet med intuisjon og instinkt.
Så når vi kommer inn i et rom
og noen i rommet er rammet,
vet man det, føler man det, ser man det, og iblant vet man det
før man ser personen, før man kommer inn i rommet.
Noen ganger vet man det når man kjører mot huset.
Det er en magefølelse.
Og jeg tror det er kilden inne i oss
som reagerer på en kilde som ikke er inne i oss.
Det er nok ikke svaret du vil ha, men jeg har lagt merke
til i alle bevisene jeg har forsøkt å legge frem for folk,
at de enten tror eller ikke tror.
Det er vanskelig å endre noens tro.
Men man kan jo spre ordet.
Og hvis man kan hjelpe noen underveis, så er det flott.
Jeg har drevet med dette i 20 år. Hvis jeg har hjulpet én
som virkelig var besatt, så er det verdt det.
Dette er svært sofistikerte ånder
som er her for å skade oss.
Og de finnes.
En ting jeg har lagt merke til etter hans død
er at interessen for verkene hans ikke har avtatt.
Han var helt trygg på alt han sa.
Og han brukte det han hadde tilgjengelig, som var media,
for å få spredd budskapet.
Det var troen på det han sa
som virkelig slo en.
Og det er en viss grad av mystikk.
Han var en fascinerende mann.
Og han fortalte meg mye på tomannshånd.
Vi snakket mye sammen.
Og han fortalte meg ting jeg ikke kan fortelle noen,
fordi jeg lovte ham det.
Det han sa,
hvis dere vil høre noe skummelt,
var: "Tenk deg det verste du kan forestille deg,
så skal jeg fortelle deg at det vil bli mye verre enn det."
Jeg tror at om man leter, og det kan vi gjøre med disse båndene,
så kan vi få bevis på
at Satan kjemper sin siste kamp.
Dette er hans Waterloo, han kommer til å drepe mange,
ødelegge mye, og drive brent jords politikk.
Ødelegge så mye han kan før han endelig blir drevet
ned i avgrunnen igjen og blir lenket av Mikael.
Jeg tror at Malachi Martin begynte å tro på sine egne løgner.
Han var så overbevisende.
Enkelte
hatet ham ikke, men syntes synd på ham
fordi han hadde mistet grepet.
Karismaen var vel sannhet.
For det var virkelig...
...det han...
Det var budskapet hans. Budskapet var sannheten.
Og...
...alle måtte ta valget.
Hvem tror du på?
Denne mannen snakker sant. Hvem tror du på?
På mange måter var livet hans en krig.
Det er en krigshistorie, men en krig mot det Kristus sa
er mot kreftene og maktene fra en annen verden.
Og han viet seg 150 prosent til det.
Han var den mest fascinerende personen jeg noensinne har møtt.
Uten tvil.
Det er det hele.
Det finnes håp.
Mer enn håp. Vi har en garanti.
Vi er sikre på at alt kommer til å bli
optimalt og bedre enn det var.
Men vi har også forsikringen Kristus ga oss,
da han visste at han ville stå opp igjen den tredje dagen
og stige opp til himmelen og herske i evig tid.
Han visste, og vi vet, at mellom oss
og det vellykkede resultatet av vårt nåværende dilemma,
kommer det til å bli stor smerte.
Det vet vi fra historien. Det vet vi fra skriften.
Det vet vi fra Fatima.
Det blir verre før det blir bedre igjen.
Vi snakker om en svært alvorlig situasjon vi har blitt kastet inn i.
Ikke av Gud, men av mennesket.
Av pavers og biskopers feil,
av presters og nonners feil,
og av lekmenns feil. Alle har sin skyld i det.
Men Guds lov er at han straffer hele arten
for de fås synder.
Det er en ting til ved Lucifer
som vi bør huske, og det er dette:
Vi har ingen beskyttelse mot ham
for oss selv.
Ingen er hans likemann
på denne jord.
Ingen.
Jeg er svært lei
for at jeg har støtt deg.
Og jeg avskyr mine synder
fremfor all annen ondskap.
For de mishager deg, min Gud.
Og jeg lover
ved din hellige nåde
å aldri igjen støte deg,
men å endre mitt liv. Amen.
De av dere som kan knele, knel nå.
Mine venner, dette er det hellige sakrament.
Jeg har det alltid med meg.
Det finnes faktisk.
Han har vært hos oss hele tiden.
Amen.
Takk.
Jeg visste ikke at han hadde vært hos oss hele tiden.
Pater Martin har tungt skyts, Lorraine.
Tekst: John Friberg